Головуючий суду 1 інстанції - Романовський Є.О.
Доповідач -Коновалова В.А.

Справа № 425/1714/20
Провадження № 22-ц/810/465/20

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
 Іменем України
30 липня 2020 року                                                                                     м. Сєвєродонецьк
 Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Коновалової В.А.,  
суддів: Єрмакова Ю.В, Лозко Ю.П.,
за участю секретаря судового засідання Вовчанської С.В.
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ,
заінтересована особа - відділ державної реєстрації актів цивільного стану по містах Рубіжне та Хрустальний східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 
на ухвалу Рубіжанського міського суду Луганської області від 22 червня 2020 року, постановлену у складі судді Романовського Є.О. в м. Рубіжне Луганської області,
за заявою ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 про встановлення факту батьківства, заінтересована особа відділ державної реєстрації актів цивільного стану по містах Рубіжне та Хрустальний східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків),
                                                    в с т а н о в и в:
У червні 2020 року ОСОБА_1  звернулася до суду із заявою про встановлення факту батьківства, в обґрунтування якої зазначила, що під час сумісного проживання з ОСОБА_3 у них ІНФОРМАЦІЯ_1 донька ОСОБА_4 , народження якої зареєстроване у Рубіжанському міському відділі РАЦС Луганської області. Відомості про батька дитини були записані зі слів матері відповідно до положень ч.1 ст. 135 СК України, оскільки батько дитини ОСОБА_3 працював вахтовим методом у віддалених північних районах РФ і об`єктивно не мав можливості оформити усі необхідні документи і подати заяву про визнання свого батьківства по відношенню до новонародженої дитини. 
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер.
Встановлення факту батьківства необхідно для отримання дитиною соціальної допомоги у зв`язку із втратою годувальника.
Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 22 червня 2020 року відмовленоОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , про встановлення факту батьківства на підставі ч. 4 ст. 315 ЦПК України.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1  просить скасувати ухвалу Рубіжанського міського суду Луганської області від 22 червня 2020 року та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на те, що ухвала винесена із порушенням норм процесуального права, зокрема, суд першої інстанції 
відмовляючи у відкритті провадження у справі у зв`язку з тим, що із заяви про встановлення батьківства вбачається спір про право, при цьому не зазначив в ухвалі з яких саме міркувань він виходив, дійшовши такого висновку, не вказав які фізичні або юридичні особи можуть оспорити в даному випадку право дитини на отримання соціальних виплат від держави у разі смерті її батька і в чому саме полягає спір, які особи можуть виступати в даному випадку відповідачами і які позовні вимоги можуть до них заявлятися. Вважає, що оскаржувана ухвала не містить в собі жодних обґрунтувань щодо висновків суду про наявність спору про право. 
Ухвалою Луганського апеляційного суду від 06 липня 2020 року заінтересованій особі у справі роз`яснювалося право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі.
Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження ОСОБА_1 отримала ІНФОРМАЦІЯ_3 липня 2020 року, а її представник ОСОБА_2 отримав 08 липня 2020 року, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 55,58).
Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по містах Рубіжне та Хрустальний східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) отримав копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі та апеляційну скаргу 08 липня 2020 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.57). 
У відзиві на апеляційну скаргу заінтересована особа не заперечувала проти задоволення вимог.
Сторони по справі в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце повідомлені належним чином і в установленому законом порядку, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення. 
Від відділу державної реєстрації актів цивільного стану по містах Рубіжне та Хрустальний східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника. 

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Постановляючи ухвалу від 22 червня 2020 року про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції керуючись положеннями ч. 4 ст. 315 ЦПК України виходив із того, що зі змісту заяви, встановлення факту батьківства виходить із права заявника на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з втратою годувальника, обставини щодо якого підлягають з`ясуванню в порядку позовного провадження. 
Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки він суперечить нормам процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Пунктом п`ятим частини другої статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
У судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.
Статтею 130 СК України передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.
Отже, Сімейним кодексом України за викладених у статті 130 цього кодексу обставин, може бути встановлено факт батьківства, який підлягає розгляду в порядку окремого провадження.
Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту батьківства заявниця посилається на те, що під час сумісного проживання з ОСОБА_3 у них ІНФОРМАЦІЯ_1 донька ОСОБА_4 , народження якої зареєстроване у Рубіжанському міському відділі РАЦС Луганської області. Відомості про батька дитини записані зі слів матері відповідно до положень ч.1 ст. 135 СК України, оскільки батько дитини ОСОБА_3 працював вахтовим методом у відділених північних районах РФ і об`єктивно не мав можливості оформити усі необхідні документи і подати заяву про визнання свого батьківства по відношенню до новонародженої дитини. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер. Встановлення факту батьківства необхідно для отримання дитиною соціальної допомоги у зв`язку із втратою годувальника.
Згідно частини четвертої статті 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб, а встановлення таких фактів не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.
Отже, суд може виявити наявність спору про право як на стадії відкриття провадження, так і в процесі розгляду справи. У разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Як вбачається зі змісту заяви, метою звернення ОСОБА_1 із заявою про встановлення батьківства є необхідність отримання дитиною соціальної допомоги у зв`язку із втратою годувальника.
Суд першої інстанції відмовляючи у відкритті провадження у справі виходив із того, що встановлення заявленого факту виходить із права заявника на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з втратою годувальника, обставини щодо якого підлягають з`ясуванню в порядку позовного провадження.
Проте поза увагою суду першої інстанції залишилося те, що спір як з органом соціального забезпечення, так із пенсійним органом щодо їх рішень, дій чи бездіяльності стосовно обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсій, соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомог, захисту, пільг згідно з КАС України належить до юрисдикції адміністративного суду.
При цьому, вказавши про те, що із заяви ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства вбачається спір про право, суд першої інстанції не вказав між ким саме існує спір.
Крім того, судом першої інстанції не враховано, що норми процесуального права передбачають встановлення наявність спору про право, а не припускати його можливість.
Постановляючи ухвалу про відмову в відкритті провадження у справі, суд першої інстанції викладеного не врахував, не з`ясував обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, не встановив чи є інші особи, заінтересовані у вирішенні даної справи, та не перевірив чи впливатиме встановлений факт батьківства на права і обов`язки інших осіб, внаслідок чого дійшов передчасного висновку про наявність спору про право. При цьому, в ухвалі суду першої інстанції не наведено жодних мотивів, на підставі яких суд дійшов висновку про порушення прав заінтересованої особи вказаної в заяві - відділу державної реєстрації актів цивільного стану по містах Рубіжне та Хрустальний східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).
За таких обставин, достатніх підстав для відмовив у відкритті провадження у справі за заявоюОСОБА_1  про встановлення факту батьківства на підставі ч. 4 ст. 315 ЦПК України у суду першої інстанції не було.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що питання про відкриття провадження у справі вирішено  судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, а тому відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст.ст. 367, п. 6 ч. 1 ст. 374,  п. 4 ч. 1 ст. 379, 384 ЦПК України,  апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 задовольнити.
Ухвалу Рубіжанського міського суду Луганської області від 22 червня 2020 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 Повний текст постанови складено 30 липня 2020 року.
          Головуючий                                                                                  В.А. Коновалова
          Судді                                                                                             Ю.В.Єрмаков
                                                                               
                                                                        Ю.П. Лозко