Постанова
Іменем України 
26 червня 2020 року
м. Київ
Справа № 1-165/2000
Провадження № 51- 2785 ск 18
Суддя Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду              ОСОБА_1 , розглянувши клопотання засудженого ОСОБА_2 про поновлення строку на касаційне оскарження та його касаційну скаргу на ухвалу Верховного Суду України від 16 січня 2001 року щодо нього,  
встановив:
З доданої до касаційної скарги копії ухвали Верховного Суду України від 16 січня 2001 року вбачається, що Верховний Суд України, діючи як суд апеляційної (другої) інстанції, переглянув вирок судової колегії в кримінальних справах Дніпропетровського обласного суду від 14 листопада 2000 року щодо ОСОБА_2 , яким його засуджено за ст. 93 п.п. «б», «г», «з», ст.ст. 17 ч. 2, 93 п.п. «б», «г», «з», ст. 145 ч. 1, ст. 42 КК України в редакції Закону 1960 року до покарання у виді довічного позбавлення волі, та залишив цей вирок без зміни.
У клопотанні та касаційній скарзі засуджений ОСОБА_2 просить поновити йому строк на касаційне оскарження ухвали Верховного Суду України від 16 січня 2001 року, скасувати її та призначити новий розгляд в суді першої чи апеляційної інстанції.
Відповідно до пункту 15 Розділу X «Прикінцеві положення» КПК України касаційні скарги, заяви про перегляд судових рішень у кримінальних справах, які були розглянуті до набрання чинності цим Кодексом, або у справах, розгляд яких не завершено з набранням чинності цим Кодексом, подаються і розглядаються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, з урахуванням положень, передбачених параграфом 3 розділу 4 Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів".
Відповідно до вимог ст. 354 КПК України 1960 року, яка діяла на день розгляду кримінальної справи Верховним Судом України, із змінами, внесеними згідно з Указом ПВР № 6834-10 від 16.04.84, Законом № 2857-12 від 15.12.92, ухвали Верховного Суду України оскарженню в касаційному порядку не підлягають, на них не може бути внесено подання прокурора. Вони можуть бути опротестовані в порядку нагляду. 
Отже, норами кримінального процесуального закону не передбачено можливості перегляду в касаційному порядку ухвал Верховного Суду України за результатом апеляційного перегляду вироків обласного суду, ухвалених за процедурою КПК України 1960 року, в редакції закону, що діяла, станом на 16 січня 2001 року.
В ухвалі Європейського суду з прав людини від 08 січня 2008 року щодо прийнятності заяви N 32671/02 у справі "Скорик проти України" зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. 
Таким чином, наявність визначених у законі обмежень щодо оскарження судового рішення в разі незгоди із таким рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.
За таких обставин, касаційна скарга засудженого   ОСОБА_2 та його клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження не підлягають розгляду в касаційному порядку та підлягають поверненню особі, яка їх подала.   
Керуючись ст. 32 ч. 1 п. 14 КПК України 1960 року в редакції Закону України № 85/98-ВР від 05.02.98, ст. 354 КПК України 1960 року в редакції Закону України № 2857-12 від 15.12.92, пунктом 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, 
ухвалив:
Клопотання засудженого ОСОБА_2 про поновлення строку на касаційне оскарження та його касаційну скаргу на ухвалу Верховного Суду України від 16 січня 2001 року визнати такими, що не підлягають розгляду в касаційному порядку, та повернути їх особі, яка їх подала.
Постанова оскарженню не підлягає.
Суддя:
 
ОСОБА_1