ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/11012/17	Головуючий у 1-й інстанції Братасюк В.М. 	
Провадження № 22-ц/817/309/20 	Доповідач - Дикун С.І.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2020 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Дикун С.І. 
суддів -  Парандюк Т. С., Щавурська Н. Б., 
з участю секретаря - Кантицька О.І. 
та учасників справи: позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Федірка В.С.; відповідача ОСОБА_2 та його        представника адвоката Міщенка В.В.                                        
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 грудня 2019 року, яке ухвалено суддею Братасюком В.М., складення повного тексту не вказано, в цивільній справі № 607/11012/17,- 
В С Т А Н О В И В:
       У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні належною йому частиною житлового будинку АДРЕСА_1 .
       В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що в 2008 році відповідно до умов мирової угоди, яка затверджена судом, проведено поділ вищевказаного житлового будинку.
       Відповідач, який є власником другого поверху будинку, чинить йому перешкоди в користуванні належною йому частиною будинку, оскільки водогін до приміщення другого поверху та каналізаційне відведення влаштовано через належні йому допоміжні приміщення, що зменшує площу допоміжних приміщень, спричиняє ризик затоплення та утворює неприємні запахи від каналізаційних відходів.
       Просить суд зобов`язати відповідача перенести інженерні зовнішні та внутрішні мережі водогону та каналізації у належну йому частину будинку.
        Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 04 грудня 2019 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на вказане рішення суду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права - ст.89 ЦПК України щодо оцінки доказів, ст.229 ЦПК України щодо дослідження доказів. У рішенні суду не наведено мотивів відхилення доводів позивача.
Вказує, що суд, у порушення вимог ЦПК, на стадії судового розгляду справи 27.03.2019 року, долучив до справи звіт експерта з технічного обстеження будівель і споруд від 21.03.2019 року, який використав при обґрунтуванні рішення.
А також суд за його клопотанням у листопаді 2019 року безпідставно відмовив у призначенні повторної експертизи. 
       Просить призначити повторну судову будівельно-технічну експертизу, рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04 грудня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.
       Відповідач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу. Вважає, що рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04 грудня 2019 року є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.
       Спірний житловий будинок надано йому та позивачу в 2001 році. У 2008 році із-за постійних конфліктних відносин у судовому порядку проведено поділ будинку згідно із умовами мирової угоди. Після чого не змінювалось облаштування інженерних мереж щодо водопостачання та відведення. Конфліктні відносини існують і в даний час, доступу до інженерних мереж з водопостачання та водовідведення, які розташовані в цокольному та першому поверхах будинку, на даний час він не має. Аналогічна ситуація і щодо користування земельною ділянкою, яка ними не приватизована. Шар ґрунту на ділянці влаштування водогону та каналізаційної мережі зняв позивач, у зв`язку з чим водогін міг промерзнути, а тому він звернувся до Підгороднянської сільської ради та прийнято рішення ради від 15 вересня 2016 року. Так як ОСОБА_1 не відновив шар ґрунту, то такі роботи виконано ним під час розгляду справи з метою уникнення замерзання водогону.
       У суді апеляційної інстанції позивач та його представник підтримали вимоги апеляційної скарги в її межах. 
       Відповідач та його представник заперечили апеляційну скаргу в межах поданого відзиву.
       Апеляційне провадження у справі відкрито ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року.
       Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 26 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про проведення повторної судової будівельно-технічної експертизи, справа призначена до розгляду.
        На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Тернопільського апеляційного суду від 25 травня 2020 року, який проведено з підстав звільнення з посади у зв`язку із відставкою попереднього доповідача, справа прийнята до провадження суддею - доповідачем Дикун С.І.
Відповідно до Закону України від 30 березня 2020 року №540-ІХ “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій, у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) (cкорочено — Закон №540-ІХ), яким розділ ХІІ “Прикінцеві положення” ЦПК України доповнено п.3, строки апеляційного розгляду справи, передбачені ст.371 ЦПК України, продовжені на строк дії карантину, а тому підстави вирішувати питання в порядку ч.2 ст.371 ЦПК України щодо продовження строку розгляду апеляційної скарги у даній справі відсутні.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що сторони у справі є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 .
       Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 8-8/2008 від 19 лютого 2008 року затверджено умови мирової угоди між сторонами про поділ жилого будинку АДРЕСА_1 .
       Виділено у власність ОСОБА_2 конкретно визначені приміщення другого поверху житлового будинку. 
       Виділено у власність ОСОБА_1 приміщення першого поверху, у тому числі, кладову 2-3 на цьому поверсі, а також приміщення цокольного поверху, у тому числі, кладову АДРЕСА_2 .
       За умовами мирової угоди ОСОБА_1 зобов`язувався надавати доступ ОСОБА_2 до водопровідної та каналізаційної труб, які знаходяться в приміщеннях 1-4 цокольного та 2-3 першого поверхів житлового будинку для обслуговування та ремонту.
       Ремонт об`єктів спільного користування, а саме каналізації і коминів у житловому будинку проводити спільно. (т.1, а.с.31-35, 52-83).
        ОСОБА_2 звернувся до Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області із заявою, що ОСОБА_1 підкопав водогін, що є ризиком його промерзання в зимовий період.
       Актом обстеження земельної ділянки Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 06 вересня 2016 року встановлено, що ОСОБА_1 зняв шар грунту перед житловим будинком АДРЕСА_1 .
       Рішенням сесії Підгороднянськї сільської ради №158 від 15.09.2016 року зобов`язано позивача ОСОБА_1 відновити родючий ґрунт і в подальшому не проводити робіт без дозволу сільської ради, архбудконтролю і погодження сусіда. Підставою рішення є акти обстежень за зверненнями ОСОБА_2 щодо підкопу водогону, зведення підпірної стіни (т.1,а.с.36-38).
        ОСОБА_1 , доводячи порушення своїх прав посилався на висновок з технічного обстеження належної йому житлової частини на можливість винесення за межі його власності сусідніх мереж водопостачання і каналізації від 04.08.2017 року, який складено провідним експертом ОСОБА_3 ( т.1,а.с.3-9, 103).
       Висновком провідного експерта ОСОБА_3 Тернопільської філії Державного науково-дослідного та проектно-вишукувального інституту констатовано, що інженерні мережі житлової частини позивача, водопроводу та каналізації влаштовані та знаходяться у задовільному ремонтнопридатному технічному стані придатному до експлуатації.
       Інженерні мережі водопроводу та каналізації, які проходять через житлову частину позивача на територію власника 2-го поверху влаштовані з порушеннями, оскільки глибина закладання водогінних мереж водопроводу та каналізації не гарантує їх непромерзання. (а.с 5).        
       Згідно до Звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж житлового будинку АДРЕСА_1 від 21.03.2019 року, який складено експертом з технічного обстеження будівель і споруд ОСОБА_4 , встановлено можливість надійної та безпечної експлуатації інженерних мереж і не встановлено порушень зі сторони відповідача ОСОБА_2 при влаштуванні інженерних мереж (а.с.170-175).
       В процесі судового розгляду справи по суті, 07.06.2019 року задоволено клопотання позивача та призначено у справі судово-будівельну експертизу стосовно відповідності вимогам ДБН, санітарним нормам та правилам зовнішніх інженерних мереж водопроводу та каналізації після реального поділу житлового будинку.( а.с.19-20).
       Висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №789/19/22 від 26.09.2019 року встановлено відсутність невідповідності чинним ДБН існуючої зовнішньої мережі каналізації та водопроводу будинку АДРЕСА_1 . (а.с.217-221).
Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
       Судове рішення вищевказаним вимогам відповідає.
       Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із тих обставин, що будь-яких доказів невідповідності ДБН внутрішніх мереж водопостачання і каналізації будинку, позивач не надав. Що ж до доводів  позивача про невідповідність ДБН зовнішніх мереж водопостачання і каналізації спірного будинку, означені твердження спростовуються наявними у справі письмовими доказами - звітом про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об`єкта, складеним 21.03.2019 року експертом з технічного обстеження будівель і споруд ОСОБА_4 , та висновком судової будівельно технічної експертизи, складеним експертом Тернопільського відділення КНДІСЕ від 26.09.2019 року №789/19-22. Системний аналіз наданих сторонами доказів дозволяє суду зробити висновок про відсутність підстав до задоволення позову. 
       Колегія суддів погоджується із наведеним висновком суду як таким, що відповідає вимогам закону та обставинам справи.
       Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.
       Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
       Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
       Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. 
       Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
       Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. 
       Пред`являючи позов, ОСОБА_1 посилався на порушення відповідачем ОСОБА_2 його прав з мотивів, що на час подання позову у нього виникають незручності в експлуатації його частки домоволодіння, оскільки водопровід та каналізація відповідача проходить через його частку будинку утворюючи неприємні запахи від каналізаційних відходів та є великий ризик затоплення його частини будинку. При цьому позивач зазначив норму ст.391 ЦК України як правову підставу задоволення позову. (т.1; а.с.1)
       Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
       Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. 
       Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
       Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Обставини поділу будинку сторін АДРЕСА_1 при якому водогін до приміщення другого поверху та каналізаційне відведення влаштовано через належні позивачу допоміжні приміщення, та що каналізація належить до об`єктів спільного користування сторін, встановлені ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 лютого 2008 року у цивільній справі № 8-8/2008 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ будинковолодіння, якою затверджено умови мирової угоди між сторонами про поділ жилого будинку. Отже сторони узгодили між собою питання користування комунікаціями будинку, жодних змін у облаштуванні водогону та каналізації не зроблено, а тому ці обставини не потребують доведення в силу ч.4 ст.82 ЦПК України.
       Разом із тим, позивачем не подано доказів на обґрунтування доводів про існування перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном - що у нього виникають незручності в експлуатації його частки домоволодіння, оскільки водопровід та каналізація відповідача проходить через його частку будинку, утворюючи неприємні запахи від каналізаційних відходів та з великим ризиком затоплення його частини будинку, а тому такі доводи обґрунтовано не були прийняті до уваги судом першої інстанції.        
       Твердження апеляційної скарги про недостовірність доказів — Звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж спірного житлового будинку від 21.03.2019 року та висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №789/19/22 від 26.09.2019 року, які суд першої інстанції долучив до матеріалів справи на стадії розгляду справи по суті, що є порушенням ЦПК України, колегія суддів вважає неприйнятними.
       Посилання ОСОБА_1 на порушення судом першої інстанції норм процесуального права не відносяться до переліку наведених у ч.3 ст.376 ЦПК України обов`язкових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, а тому апеляційний суд не приймає ці посилання як підставні до скасування оскарженого судового рішення.
        Із матеріалів справи вбачається, що провадження у справі було відкрито 06 вересня 2017 року. 27.03.3019 року сторона відповідача заявила клопотання про приєднання до справи письмового доказу - звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об`єкта, складеного 21.03.2019 року експертом з технічного обстеження будівель і споруд ОСОБА_4 (кваліфікаційний сертифікат серії НОМЕР_1 ). Необхідність приєднання відповідного доказу на стадії судового розгляду відповідач ОСОБА_2 обґрунтовував тим, що за час розгляду справи з вересня 2017 року по березень 2019 року він здійснював утеплення зовнішнього водопроводу, запобігаючи його промерзанню внаслідок зняття верхнього шару ґрунту ОСОБА_1 , оскільки ОСОБА_1 не виконав рішення Підгороднянської сільської ради №158 від 15.09.2016 року про його зобов`язання відновити шар ґрунту; а також влаштував відмостку з укладанням бруківки зі сторони виходу з будинку зовнішніх інженерних мереж водопостачання і водовідведення. Клопотання про приєднання доказу судом було задоволене, що відповідає вимогам ч.4 ст.83 ЦПК України, а тому доводи апеляційної скарги про порушення судом вимог ЦПК України є надуманими. Окрім того, позивач поставив зміст звіту від 21.03.2019 року під сумнів, та заявив клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи з метою перевірки обставин, вказаних у звіті. Приймаючи до уваги те, що у зв`язку з приєднанням до справи на стадії судового розгляду нового доказу, котрий не міг бути долучений до початку розгляду справи по суті у зв`язку із відсутністю такого, для з`ясування обставин по даній справі, що мають значення для правильного вирішення справи, суд підставно вважав, що існувала об`єктивна необхідність на стадії розгляду справи 07.06.3019 року задовольнити клопотання ОСОБА_1 та призначити судову будівельно-технічну експертизу щодо перевірки обставин, які зазначені в Звіті (а.с.199-200 т.1)
       Не заслуговують на увагу апеляційного суду доводи ОСОБА_1 про безпідставну відмову суду першої інстанції у призначенні повторної судової будівельно-технічної експертизи. Так, установлено, що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 08.09.2017 року відкрито провадження в даній цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , яка подана ним 06 вересня 2017 року (т.1; а.с. 11). Предметом вимог позивача є посилання на те, що глибина закладання водогінних мереж водопроводу та каналізації суперечить вимогам ДБН. ОСОБА_1 не подавалось будь-яких клопотань про призначення експертизи при поданні позовної заяви. За період перебування справи в суді з вересня 2017 року до березня 2019 року, відповідач здійснив утеплення зовнішнього водопроводу, влаштував відмостку з укладанням бруківки зі сторони виходу з будинку зовнішніх інженерних мереж водопостачання та водовідведення. 27 березня 2019 року в судовому засіданні на підтвердження вказаних дій відповідач подав звіт (т.1;а.с. 170-175).
       10 травня 2019 року ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи (т.1; а.с.195). Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 07.06.2019 року призначено в справі судову будівельно-технічну експертизу в частині, що стосується перевірки обставин, які зазначені в звіті (т.1;а.с. 199-200). 26 вересня 2019 року за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи складено висновок №789/19/22 (а.с. 217-221, т. 1). 11 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про призначення повторної судової будівельно-технічної експертизи (а.с. 229-230, т. 1). Судом першої інстанції відмовлено в задоволенні вказаного клопотання, однак ухвалено викликати і допитати в судовому засіданні експерта, який допитаний 04 грудня 2019 року і дав детальні роз`яснення по своєму експертному висновку на запитання суду та учасників справи відповідно до вимог ч.4 ст.72 ЦПК України.
       Згідно з частиною 1 статті 102 ЦПК України висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені в результаті них висновки та обгрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений в порядку, визначеному законодавством. 
       Відповідно до частини 1 статті 103 ЦПК Українисуд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:
1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;
2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
       Висновок експерта є одним із доказів у справі, який оцінюється в сукупності з іншими доказами в справі (статті 76, 89 ЦПК України).
       Згідно з частиною 2 статті 113 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано необгрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).
       Відповідно до абзацу 3 пункту 1.2.13. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року, № 53/5, повторною є експертиза, під час проведення якої досліджуються ті самі об`єкти і вирішуються ті самі питання, що й при проведенні первинної (попередніх) експертизи (експертиз). 
       Так як позивачем не наведено і судом не встановлено обставин необгрунтованості висновку судової будівельно-технічної експертизи № 789/19/22 від 26.09.2019 року та його невідповідності іншим матерілам справи, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні клопотання позивача про призначення повторної судової будівельно-технічної експертизи.
       Поскільки апеляційним судом не встановлено порушень процесуального закону судом першої інстанції при відмові у клопотанні ОСОБА_1 про призначення повторної судової будівельно-технічної експертизи, у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення повторної судової будівельно-технічної експертизи в апеляційному суді відмовлено, що відображено в ухвалі Тернопільського апеляційного суду від 26 лютого 2020 року. 
       Враховуючи наведене, оскільки клопотання ОСОБА_1 про призначення повторної судової будівельно-технічної експертизи в апеляційному суді було вирішене на стадії підготовки апеляційного розгляду справи, апеляційний суд у судовому засіданні 01 липня 2020 року залишив без розгляду аналогічне клопотання ОСОБА_1 про призначення повторної судової будівельно-технічної експертизи.        
       Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України»).
       При цьому апеляційний суд враховує, що. як неодноразово вказував ЄСПЛ,  право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення ЄСПЛ у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення ЄСПЛ у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
       Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
       Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, порушень норм матеріального чи процесуального права, які б слугували обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення, судом не допущено, підстави для скасування рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги в апеляційного суду відсутні. 
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати покласти на учасників справи в межах ними понесених сум.
       Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції ,-
П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 грудня 2019 року залишити без змін. 
       Відновити дію рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 грудня 2019 року.
       Судові витрати покласти на учасників справи в межах сум ними понесених.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення. 
Повне судове рішення складене 06 липня 2020 року. 

       Головуюча:                                                        Дикун С.І.
       
       Судді:                                                                Парандюк Т.С.

Щавурська Н.Б.