ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2020 року 
м. Київ
справа № 750/3058/17
адміністративне провадження № К/9901/43931/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Рибачука А.І.,
суддів: Бучик А.Ю.,  Тацій Л.В., 
розглянувши у порядку попереднього розгляду в суді касаційної інстанції адміністративну справу № 750/3058/17
за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради (далі - Чернігівська міськрада) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.08.2017, ухвалену у складі головуючого судді Карапута Л.В. та 
ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24.10.2017, постановлену  у складі колегії суддів: головуючого судді Безименної Н.В., суддів Аліменка В.О.,      Кучми А.Ю. - 
ВСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. 20.03.2017 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про зміну та уточнення позовних вимог, просив:
визнати протиправною бездіяльність Чернігівської міськради щодо незатвердження та невключення в програму енергозбереження Чернігівської міськради винаходів по проекту «Мобільних комплексів по 100% переробці твердих побутових відходів (ТВП) та фекальних відстійників (ФВ)» (6 патентів, 8 винаходів, 2 дипломи конкурсів, проект технічного завдання);
зобов`язати Чернігівської міськради затвердити та включити в програму енергозбереження Чернігівської міськради винаходи по проекту «Мобільних комплексів по 100% переробці твердих побутових відходів (ТВП) та фекальних відходів (ФВ)» (6 патентів, 8 винаходів, 2 дипломи конкурсів, проект технічного завдання);
стягнути з Чернігівської міськради кошти автору винаходів за моральні інтереси в розмірі 7 000 000 грн. 
Позов ОСОБА_1 обґрунтував тим, що він є винахідником та ним розроблений проект «Мобільні комплекси по 100% переробці твердих побутових відходів (ТВП) та фекальних відстійників (ФВ)» (6 патентів, 8 винаходів, 2 дипломи конкурсів). Неодноразово він звертався до відповідача за захистом інтелектуальної власності, його авторських прав, моральних і матеріальних інтересів. Всі звернення були переадресовані до Управління житлово-комунального господарства Чернігівської міськради, яке через відсутність технічно обізнаних спеціалістів по роботі із винаходами, надсилало бюрократичні відписки з різною негативною мотивацією. Тема «Мобільні комплекси по 100% переробці твердих побутових відходів (ТВП) та фекальних відстійників (ФВ)» підкріплена патентами, які не потребують будь-яких допоміжних висновків та дозволів, як високотехнологічні інструменти, що готові для продажу, тобто висновки по ним уже зробили відповідні державні патентні спеціалісти і підкріпили їх високотехнологічними патентами, - для втілення в життя. Позивач вважає, що відповідач не включив в міську програму енергозбереження його винаходи, чим посягнув на його права і свободи, честь і гідність, суттєво погіршив моральний стан та стан здоров`я та наніс непоправної шкоди Україні.
2. Деснянський районний суд м. Чернігова постановою від 29.08.2017, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.10.2017, відмовив у задоволенні позовних вимог.
3. 15.11.2017 до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, він просить скасувати постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.08.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24.10.2017, ухвалити нове рішення - про задоволення позовних вимог.
4. Вищий адміністративний суд України ухвалою від 16.11.2017  відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та витребував матеріали справи із суду першої інстанції.
5. 15.12.2017 розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03.10.2017 «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.
6. Пунктом 4 частини першої розділу VII Перехідних положень КАС України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
7. Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 КАС України).
8. Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 10.06.2019 №672/0/78-19 призначено повторний автоматизований розподіл цієї судової справи між суддями, у зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Анцупової Т.О. (рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 20.05.2019 №13), що унеможливлює її участь у розгляді даної справи.
9. Протоколом розподілу справи від 10.06.2019 визначено склад колегії суддів для розгляду даної справи: Рибачук А.І.- головуючий суддя, судді: Бучик А.Ю., Тацій Л.В.
10. Ухвалою судді Верховного Суду від 11.06.2019 прийнято зазначену справу до провадження.
ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
11. Суди встановили, що позивач є винахідником та ним було розроблено проект «Мобільних комплексів по 100% переробці твердих побутових відходів (ТВП) та фекальних відходів (ФВ)» (6 патентів, 8 винаходів, 2 дипломи конкурсів, проект технічного завдання).
ОСОБА_1 неодноразово звертався до відповідача з листами, на які отримував відповіді Управління житлово-комунального господарства Чернігівської міськради. Зокрема, у відповідях Управління житлово-комунального господарства Чернігівської міськради від 04.01.2016 № 829-2, від 02.02.2016 № 44-2 та від 13.05.2016 № 348-2 було зазначено, зокрема про те, що у разі зацікавленості інвесторами проектами позивача, останній буде обов`язково про це повідомлений.
При цьому, у відповіді Управління житлово-комунального господарства Чернігівської міськради від 16.06.2006 № 70-2 зазначено, що з метою з`ясування доцільності впровадження пристрою позивача, управління зверталося до ДП «Чернігівторф» та неодноразово розглядало на технічній раді прес, розроблений позивачем, однак за наслідками такого розгляду було зроблено висновок про його «непрацеспроможність». 
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо незатвердження та невключення в програму енергозбереження Чернігівської міської ради винаходів по проекту «Мобільних комплексів по 100% переробці твердих побутових відходів (ТВП) та фекальних відстійників (ФВ)» (6 патентів, 8 винаходів, 2 дипломи конкурсів, проект технічного завдання), позивач звернувся до суду з даним позовом.
ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ  
12. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходили із відсутності бездіяльності відповідача.
IV ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
13. Касаційна скарга позивача мотивована, зокрема тим, що Чернігівська міськрада в порушення вимог статті 143 Конституції України не здійснила контроль над Управлінням житлово-комунального господарства, яке не надало рекомендацію включити його проект в міську програму енергозбереження винаходів по проекту «Мобільних комплексів по 100% переробці твердих побутових відходів (ТВП) та фекальних відстійників (ФВ)», чим посягнула на його права, свободи, честь і гідність, суттєво погіршила його матеріальний та моральний стан, та нанесла непоправної шкоди Україні.
V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
14. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги позивача, а також виходячи із меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України [в редакції до набрання чинності змінами, внесеними Законом України від 15.01.2020 № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справі»; (далі - Закон № 460-IX)], колегія суддів виходить із такого.
16. Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
17. Закон України від 21.05.1997 № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР) визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.
18. Статтею 2 вказаного Закону встановлено, що місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.
Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.
19. Частиною третьою статті 24 Закону № 280/97-ВР встановлено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.
20. Пунктом 22 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР передбачено, що питання затвердження програм соціально-економічного та культурного розвитку відповідних адміністративно-територіальних одиниць, цільових програм з інших питань місцевого самоврядування вирішується виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.
21. Повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад врегульовано главою 2 Закону № 280/97-ВР.
22. Зокрема, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, у тому числі щодо підготовки програм соціально-економічного та культурного розвитку сіл, селищ, міст, цільових програм з інших питань самоврядування, подання їх на затвердження ради, організація їх виконання; подання раді звітів про хід і результати виконання цих програм (підпункт 1 пункту «а» статті 29 Закону № 280/97-ВР).
23. Колегія суддів зазначає, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
24. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.
25. Колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази бездіяльності відповідача.
26. Крім того, Верховний Суд враховує, що включення та затвердження проектів програм належить до повноважень Чернігівської міськради, тобто суд не може вирішувати вищевказане питання, оскільки воно віднесене до компетенції органу місцевого самоврядування.
27. Так, зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої 11.03.1980 на 316-й нараді, видно, що під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
28. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
29. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Суд, обираючи спосіб захисту прав у сфері публічно-правових відносин, не може у своєму рішенні використовувати повноваження суб`єкта владних повноважень, оскільки адміністративний суд у виборі способу захисту прав у сфері публічно-правових відносин обмежується конституційними засадами.
30. У справі, що переглядається, діюче законодавство не визначає безальтернативного обов`язку відповідача прийняти та впровадити пропозицію позивача.
31. Отже, суди правильно віднесли до дискреційних повноваження відповідачів питання з розроблення проектів програм енергозбереження, які відповідач може здійснювати з певною свободою розсуду, самостійно обираючи обґрунтування шляхів і засобів розв`язання проблеми, визначення виконавців завдань, тощо.
32. Аргументи щодо відмінності понять «моральна шкода» та «моральний інтерес», на які посилається заявник, також відхиляються Верховним Судом, оскільки правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень є вчинення ними таких дій і безпосередній причинний зв`язок між дією або бездіяльністю та шкодою. Враховуючи те, що судами не встановлено порушень прав позивача з боку відповідачів, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для відшкодування шкоди.
33. Інші мотиви та аргументи заявника зводяться до переоцінки доказів і не спростовують висновки судів першої та апеляційної інстанцій.
34. Враховуючи вищенаведене, Верховний Суд не встановив порушень норм матеріального чи процесуального права. Тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін. 
35. Відповідно до статті 350 КАС України (в редакції до набрання чинності змінами, внесеними Законом № 460-IX) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись статтями 341, 343, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд-  
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.08.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24.10.2017 у справі №750/3058/17 - залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Судді	А.І. Рибачук А.Ю. Бучик   Л.В. Тацій