ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 542/1462/19  Номер провадження 22-ц/814/945/20	Головуючий у 1-й інстанції Стрельченко Т. Г.  Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Хіль Л.М.
суддів: Гальонкіна С.А., Кузнєцової О.Ю.
Секретар: Мисечко А.І.
За участю: позивача – ОСОБА_1 , відповідача – ОСОБА_2 , представника відповідача – ОСОБА_3 
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_2 
на рішення Новосанжанського районного суду Полтавської області від 15 січня 2020 року ухвалене під головуванням судді Стрельченко Т.Г. 
по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління державної міграційної служби України в Полтавській області про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, та про зняття з реєстраційного обліку,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до місцевого суду із вказаним позовом, відповідно до якого просив визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також просив зобов`язати УДМС України в Полтавській області зняти відповідачку з реєстрації за адресою вище вказаного будинку.
Позов обґрунтовував тим, що він має на праві приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями, що розташовані за вищезазначеною адресою, в якому зареєстрована по даний час та проживала до червня 2018 року відповідач, ОСОБА_2 .
Вказував, що з відповідачкою перебував у шлюбі який 25 січня 2016 року за рішенням Новосанжарського районного суду був розірваний. 
З 01 червня 2018 року по даний час, остання не проживає у вказаному будинку, а проживає за адресою: АДРЕСА_1 . На підтвердження даного факту, депутатом та сусідами було складено акт обстеження домоволодіння, а також вищевказане підтверджується довідкою Руденківської сільської ради.
Зазначав, що відповідачка не проживає в даному будинку понад один рік, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере та її особистих речей в квартирі не має.
Вважає, що факт реєстрації відповідача порушує його право на вільне розпорядження і користування майном, а також він позбавлений можливості оформити субсидію.
Рішенням Новосанжанського районного суду Полтавської області від 15 січня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління державної міграційної служби України в Полтавській області про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, та про зняття з реєстраційного обліку – задоволено частково. Визнано ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . В іншій частині позовних вимог відмовлено. Судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду, віднесено за його рахунок.
Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_2 , посилаючись на те, що воно не відповідає нормам процесуального права, а також фактичним обставинам справи.
В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що вона з позивачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 12 вересня 1992 року, на даний час шлюб розірвано.
Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 25 січня 2016 року визначено місце проживання дітей – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з нею за адресою АДРЕСА_1 , але місцевий суд не прийняв до уваги та не надав оцінку цьому доказу.
Також вказувала, що з 29 червня 2018 року вона не проживає в спірному будинку, оскільки позивач після офіційного розірвання шлюбу влаштовував сварки вимагав від неї з дітьми покинути спільно збудований житловий будинок, вчиняв всі дії, щоб вона разом з дітьми не проживала у вказаному будинку.
Також зазначала, що місцевий суд помилково відніс справу до категорії малозначних, в даній справі порушуються права неповнолітніх дітей а також її право на проживання, а тому дана справа повинна була розглядатися в порядку загального позовного провадження.
Зазначала, що місцевим судом порушено її право на подачу відзиву у п`ятнадцятиденний строк, оскільки рішення ухвалено в останній день подачі відзиву та позбавило її можливості додати докази на заперечення щодо позову.
З урахування викладеного просила скасувати рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 15 січня 2020 року повністю. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до неї відмовити. 
27 березня 2020 року на адресу Полтавського апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_1 , в якому він просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 15 січня 2020 року – без змін.
В обґрунтування відзиву вказував, що всі доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та неналежних доказах, а також апелянт надає неправдиві покази.
Вказував, що довідку КНП «Новосанжарська ЦРЛ» про те, що ОСОБА_2 перебувала на амбулаторному лікуванні в період з 13 січня 2020 року по 16 січня 2020 року, яку вона надала до суду, не містить дати та вихідного номеру та не значиться по обліковим базам лікарні.
Крім того зазначав, що ОСОБА_2 просить стягнути з нього судові витрати, які вона очікує понести у зв`язку з розглядом справи, подавши попередній розрахунок, при цьому не надавши до суду договір про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, чим ігнорує норми права.
Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Місцевим судом вірно встановлені наступні фактичні обставини справи.
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 142818394 від 26 жовтня 2018 року ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 13 червня 1998 року має на праві приватної власності житловий будинок та господарські будівлі і споруди, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7).
Відповідно до довідок виконкому Руденківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області № 02-14/1630 від 11 вересня 2019 року та № 02-17/1548 від 05 листопада 2019 року, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована відповідач по справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (а.с. 10, 16).
Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї ОСОБА_1 від 01 вересня 2019 року, складеного депутатом Руденківської сільської ради ОСОБА_7 в присутності сусідів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 за вищезазначеною адресою зареєстрована, але фактично не проживає з червня 2018 року (а.с. 9).
Ухвалюючи рішення суд виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 втратила право користування житловим будинком за вищевказаною адресою, оскільки не проживає в ньому без поважних причин понад шість місяців.
Щодо частини позовних вимог про зобов`язання УДМС України в Полтавській області зняти відповідача ОСОБА_2 з реєстраційного обліку, місцевий суд прийшов до висновку про те, що зняття з реєстрації місця проживання є похідною вимогою від основної та може бути здійснено на підставі судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили, а його відсутність унеможливлює таке зняття, а тому місцевий суд відмовив у даній позовній вимозі за безпідставністю.
Колегія суддів погоджається з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно зі статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР) закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
За змістом ст.ст. 71, 72 Житлового кодексу України в разі відсутності особи за місцем проживання (реєстрації) понад шість місяців без поважних причин вона може бути позбавлена права користування цим приміщенням в судовому порядку.
Порядок та умови зняття з реєстрації місця проживання визначені у ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», якою безпосередньо передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі: заяви особи або її представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання.
В зв`язку з вищевикладеним, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення місцевого суду ухвалене без додержання норм матеріального та процесуального права та зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції.
Посилання апелянта на те, що місцевим судом порушено її право на подачу відзиву п`ятнадцятиденний строк не заслуговує на увагу, оскільки ухвалу про відкриття провадження постановлено 11 листопада 2019 року в якій роз`яснено відповідачу право подачі відзиву в п`ятнадцятиденний строк, а також зазначено дату призначення розгляду справи.
Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 , не має наміру оспорювати реєстрацію за адресою належного йому будинку дітей, а тому вважає, що права останніх даним спором не порушуються.
Місце проживання неповнолітніх дітей за рішенням суду визначалося за місцем проживання їх матері на час ухвалення рішення суду, що не заперечує їх проживання з матір`ю за іншою адресою.
Твердження апелянта стосовно того, що в період шлюбу належний позивачу будинок суттєво був перебудований, та в наслідок цього він належить і їй, є на час розгляду справи, бездоказовими.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Згідно із ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки рішення місцевого суду залишається без змін, розподіл судових витрат апеляційним судом не здійснюється.
Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2  залишити без задоволення.
Рішення Новосанжанського районного суду Полтавської області від 15 січня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий суддя :                                                                 Л.М. Хіль

Судді:                                                                        С.А. Гальонкін

                                                                               О.Ю. Кузнєцова