Головуючий І інстанції: Рубан В.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2020 р. 	Справа № 638/755/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Катунова В.В.,
Суддів: Бершова Г.Є. ,Ральченка І.М.
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.04.2020, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 28.04.20 по справі № 638/755/20
за позовом               ОСОБА_1  
до              Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради                     
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач,   ОСОБА_1 , звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради, в якому просив суд :
- визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради щодо відмови у виплаті щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, ОСОБА_1  відповідно до заяви від 13.12.2019 року, згідно Постанови КМУ від 01 жовтня 2014 № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг» на ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення адміністрації  Шевченківського  району Харківської міської ради призначити, нарахувати та виплатити щомісячну  адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до заяви від 13.12.2019 року на ОСОБА_1 з 13.12.2019 р.
- стягнути з Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради витрати на судовий збір.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.01.2020 року дану справу передано на розгляд до Харківського окружного адміністративного суду.
Ухвалою суду від 10.03.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що є внутрішньо переміщеною особою, отримував щомісячну адресну грошову допомогу на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, яка у 2015 році була припинена на підставі пункту 7 Порядку надання адресної допомоги, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 505, як працездатній особі, яка не працює. З 29.02.2016 року позивач зареєструвався як фізична особа - підприємець та здійснює підприємницьку діяльність. Сплата єдиного соціального внеску за період з  березня 2016 року по грудень 2019 року підтверджується документально. 13.12.2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому адресної допомоги на наступний шестимісячний строк. Проте, після працевлаштування та надання довідки з місця роботи відповідачем відмовлено у призначенні позивачу адресної допомоги з посиланням на п.3 Порядку надання адресної допомоги, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 505. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.04.2020 адміністративний позов задоволено. 
Визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради щодо відмови у призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, ОСОБА_1  відповідно до заяви від 13.12.2019 року. 
Зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення адміністрації  Шевченківського  району Харківської міської ради призначити, нарахувати та виплатити щомісячну  адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до заяви від 13.12.2019 року на ОСОБА_1 .
Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради (61166, м.Харків, пр-т Науки, 17-А, код ЄДРПОУ 03196593).
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративно судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач, ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, який у 2014 році був вимушений покинути своє постійне місце проживання у м. Брянка Луганської області та у зв`язку із проведенням антитерористичної операції разом із дружиною та сином перемістилась з тимчасово окупованої території до м. Харкова.
Згідно довідки Управління соціального захисту населення Дзержинського району Харківської міської ради від 22.10.2014 року № 6326000377 позивача взято на облік як внутрішньо переміщену особу. Адреса позивача як ВПО: АДРЕСА_2 . 
З 22.10.2014 року позивачу, як непрацюючій працездатній особі було призначено адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг в складі сім`ї його дружини в період з 22.10.2014 року по 21.04.2015 року.
Сторонами не заперечувалось, що враховуючи, що позивач не працевлаштувався протягом шестимісячного періоду з дати призначення допомоги, на підставі пункту 7 Порядку надання адресної допомоги, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 505 управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради було припинено призначення та виплату позивачу адресної допомоги.
Згідно копії Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, позивач зареєстрований в якості фізичної особи - підприємця, про що внесено відповідний запис від 29.02.2016 року за № 2 480 000 0000 180733. 
З 29.02.2016 року позивач перебуває на обліку в Головному управлінні ДФС у Харківській області, основним видом діяльності позивача - 70.22 - консультація з питань комерційної діяльності й керування.
Сплата позивачем єдиного соціального внеску з березня 2016р. по грудень 2019р. підтверджено копіями довідки застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (індивідуальні відомості про застраховану особу) за формою ОК-7, яку сформовано ПФУ на позивача, а також копіями платіжних доручень та квитанцій від 17.04.2019 року, від 20.06.2019 року та від 28.10.2019 року.
13.12.2019р. позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому адресної  допомоги на наступний шестимісячний строк. 
Проте, відповіді позивач не отримав, у зв`язку з чим 23.12.2019 року повторно звернувся із заявою до відповідача, в якій просив повідомити про прийняте рішення щодо призначення/відмови у призначенні адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 505. 
Листом від 03.01.2020 року № Б-1-1054/0/309-19 управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради повідомило позивача на його звернення від 23.12.2019 року про відсутність підстав для призначення йому адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам.
В обґрунтування відмови в листі також зазначено, що згідно довідки форми ОК-5 Пенсійного фонду позивач офіційно не працював з липня 2014 року по лютий 2016 року. Відповідно п.7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в т.ч. на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого Постановою КМУ від 01.10.2014 року №505 якщо в складі сім`ї є особи працездатного віку, яка не працевлаштувалися, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги її розмір для працездатних членів сім`ї на наступні два місяці зменшується на 50%, а на наступний період - припиняється. Згідно п. 3 Порядку № 505, особам працездатного віку, яким виплату грошової допомоги було припинено відповідно до пункту 7 Порядку, грошова допомога не призначається, крім осіб, які після припинення виплати грошової допомоги втратили працездатність. Тому призначити позивачу адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам управління немає законних підстав.
Рішенням відповідача від 16.01.2020р. адресна допомога за зверненням від 23.12.2019р. призначена лише на сина позивача ОСОБА_2 , в розмір 1000 грн.
Не погодившись із відмовою у призначенні адресної допомоги як внутрішньо переміщеній особі, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що відмова відповідача в призначенні адресної допомоги позивачу є протиправною, такою, що порушує її право на отримання цієї допомоги протягом наступних шести місяців та суперечать вимогам п. 3 Порядку № 505.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», відповідно до преамбули якого цей Закон відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.
Згідно ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішнього переміщення осіб", внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішнього переміщення осіб" факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи; підставами для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є наявність реєстрації місця проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.
Механізм надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг визначено Порядком надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг».
Згідно пункту 6 Порядку від 01.10.2014р. № 505, грошова допомога не призначається у разі, коли: будь-хто із членів сім`ї (крім сімей, до складу яких входять військовослужбовці з числа внутрішньо переміщених осіб, які захищають незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та беруть безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації) має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану; будь-хто з членів сім`ї має на депозитному банківському рахунку (рахунках) кошти у сумі, що перевищує 25-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.
Пунктом 7 цього Порядку № 505 також передбачено, що якщо у складі сім`ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку (крім громадян, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку; громадян, які доглядають за дітьми, що потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більш як до досягнення ними шестирічного віку; громадян, які мають трьох і більше дітей віком до 16 років і доглядають за ними; громадян, які доглядають за особами з інвалідністю I групи або та дітьми з інвалідністю віком до 18 років, або особами з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, або особами, які досягли 80-річного віку; а також фізичних осіб, які надають соціальні послуги, та студентів денної форми навчання), які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім`ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється.
У разі звільнення та подальшого непрацевлаштування працездатного члена сім`ї грошова допомога на цього члена сім`ї через два місяці з дня, що настає за днем звільнення, зменшується на 50 відсотків, а через чотири місяці з дня, що настає за днем звільнення, - припиняється.
Особи працездатного віку, яким призначено грошову допомогу, зобов`язані інформувати у триденний строк уповноважений орган про факт працевлаштування або перебування на обліку як безробітних.
Відповідно до пункту 12 Порядку № 505, виплата грошової допомоги припиняється з наступного місяця у разі: подання уповноваженим представником сім`ї заяви про припинення виплати грошової допомоги; надання інформації державної служби зайнятості про те, що працездатні члени сім`ї протягом чотирьох місяців не працевлаштувалися за сприянням державної служби зайнятості або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють; зняття з обліку внутрішньо переміщеної особи; виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги; у разі смерті внутрішньо переміщеної особи.
Виплата грошової допомоги може бути поновлена, якщо протягом місяця з місяця припинення її виплати уповноважений представник сім`ї повідомив уповноваженому органу про зміну обставин, які вплинули на припинення виплати грошової допомоги.
Як свідчать матеріали справи, відмовляючи у призначенні адресної допомоги відповідач виходив з того, що особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до пункту 7 цього Порядку (особи працездатного віку, які не працевлаштувалися протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір на наступні два місяці зменшується на 50%, а на наступний період припиняється), грошова допомога на наступний період не призначається.
Колегія суддів не погоджується з позицією відповідача та вважає її необґрунтованою, оскільки виходячи зі змісту положень пунктів 2, 7, 12 Порядку № 505 грошова допомога на наступний строк не призначається тільки тим особам, які продовжують перебувати у статусі не працевлаштованої (безробітної) особи, а у разі якщо така особа працевлаштувалась і її статус не суперечить зазначеним вище пунктам Порядку, то вона знову набуває право на призначення щомісячної адресної допомоги.
Так, колегією суддів встановлено, що з 22.10.2014 року позивачу, як непрацюючій працездатній особі, було призначено адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг в складі сім`ї його дружини в період з 22.10.2014 року по 21.04.2015 року.
Після чого, у зв`язку з тим, що позивач як працездатна особа не працевлаштувався протягом шестимісячного періоду з дати призначення адресної допомоги ВПО, виплата такої допомоги йому припинена на підставі пункту 7 Порядку № 505.
Згідно копії Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, позивач зареєстрований в якості фізичної особи - підприємця з 29.02.2016 року за № 2 480 000 0000 180733.
Сплата позивачем єдиного соціального внеску за період з 2016 року по І-ІІІ 2019 року підтверджено довідкою форми ОК-7, яку сформовано ПФУ, а також копіями платіжних доручень та квитанцій.
Після працевлаштування 13.12.2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому адресної  допомоги на наступний шестимісячний строк.
З огляду на обставини справи колегія суддів вважає, що у разі, коли з моменту припинення виплати особі адресної грошової допомоги (липень 2014р.) по день нового звернення її до управління із заявою про виплату допомоги (заява від 13.12.19р.), як працевлаштованої особи, минув шестимісячний строк, тобто наступний повний строк в розумінні пункту 3 Порядку № 505, грошова допомога на наступний строк може не призначатись тільки тим особам, які продовжують перебувати в статусі не працевлаштованої (безробітної) особи, відтак у разі, якщо особа працевлаштувалась і її статус не суперечить зазначеним вище пунктам Порядку №505, вона знову набуває право на виплату їй щомісячної адресної допомоги.
Крім того, Порядком №505 не встановлено жодного обмеження особи звернутися після працевлаштування з новою заявою про призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.
Вказаний висновок також наведений в постановах Верховного Суду від 15.04.2019 у справі №227/513/17 та від 15.08.2019 у справі №415/4379/17, від 17 жовтня 2019 року № 414/2201/16-а.
Отже, підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач з 29.02.2016р. по грудень 2019р. був офіційно працевлаштований, що підтверджується документально, відтак станом на дату звернення до відповідача з відповідною заявою від 13.12.2019 року знову, на загальних підставах, набув право на отримання від держави щомісячної адресної допомоги на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.
Частиною 5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Крім того, слід застосувати підхід Європейського суду з прав людини, який вважає, що відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. У випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Положеннями ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у спірних правовідносинах владний суб`єкт не забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, що є підставою для задоволення позовних вимог позивача та визнання протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, з покладанням обов`язку призначити вказану допомогу за заявою від 13.12.2019 року.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 243, 250,  311, 315,  316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.04.2020 по справі № 638/755/20  залишити без змін  . 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		В.В. Катунов 	
Судді	   	Г.Є. Бершов   І.М. Ральченко