П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

16 липня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 540/2019/19	
                                                                                                                   
                                                                                                                          Головуючий в І інстанції: Бездрабко О.І.
                                                                                       Дата та місце ухвалення рішення: 09.12.2019 р. м. Херсон
          
                  П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

                                                 судді-доповідача - Шеметенко Л.П.
                                                                   судді - Стас Л.В.
                                                                   судді - Турецької І.О.

                                            за участю секретаря - Коваль Т.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2019 року по справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимог про сплату боргу та рішень про застосування штрафних санкцій, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (правонаступник - Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі), в якій просить: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 05.04.2019 року                               № 0017611306, № 0017631306, № 0017661306, № 0017621306, № 0017651306, № 0017671306,    від 10.07.2019 року № 0022441306, вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 05.04.2019 року № Ф-0001931306,                № Ф-0001941306, рішення від 05.04.2019 року № 0004661306, № 0004671306, № 0004701306. 
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2019 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 05.04.2019 року № 0017631306, від 05.04.2019 року № 0017661306, від 10.07.2019 року № 0022441306, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 05.04.2019 року № 0004671306, рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання за невстановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 05.04.2019 року                            № 0004701306, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.04.2019 року № Ф-0001941306.
Відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05.04.2019 року № 0017611306,                                  від 05.04.2019 року № 0017621306, від 05.04.2019 року № 0017651306, від 05.04.2019 року                 № 0017671306, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску                           від 05.04.2019 року № 0004661306, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.04.2019 року               № Ф-0001931306.
Стягнуто з Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі за рахунок його бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір у сумі 2093,63 грн. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, та порушення норм матеріального права.
Також, не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позову, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, та порушення норм матеріального права.
Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків. 
Судом першої інстанції встановлено, що в період з 01.04.2019 року по 07.03.2019 року посадовими особами контролюючого органу проведено документальну позапланову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 року по               31.08.2018 року, за результатами якої складено акт від 15.03.2019 року № 170/21-22-13-06/24861174.
У висновках акту перевірки зазначено, що встановлено порушення:
1) пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, а саме не нарахування податку на доходи фізичних осіб з підприємницької діяльності за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року на загальну суму 106300,95 грн., в тому числі за 2016 рік на суму 154,95 грн., за 2017 рік на суму 106146 грн.;
2) п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VI - не нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з чистого оподатковуваного доходу від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 101466,38 грн., в тому числі за 2016 рік на суму 189,38 грн., за 2017 рік на суму 101277 грн.;
3) п. 177.2, п. 177.4 ст. 177, пп. 1.2 п. 16 прим. 1 підрозд. 10 розд. ХХ Податкового кодексу України - занижено суму військового збору на суму 8858,42 грн., в тому числі за 2016 рік на суму 12,92 грн., за 2017 рік на суму 8845,50 грн.;
4) пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162, пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, пп. 164.2.2 п. 164.2 ст. 164,                 пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України - не утримання податку на доходи фізичних осіб із заробітної плати найманих працівників за 2017 - 8 місяців 2018 року на загальну суму 136909,44 грн., у тому числі за 2017 рік на суму 72576 грн., за 8 місяців 2018 року на суму 64333,44 грн.;
5) ст.ст. 7, 8, 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VI, Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - не нарахування єдиного внеску із заробітної плати найманих осіб на загальну суму 167333,76 грн., у тому числі за 2017 рік на суму 88704 грн., за 2018 рік на суму 78629,76 грн.; 
6) пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162, пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, пп. 164.2.2 п. 164.2 ст. 164,               пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, п. 16-1 підрозд. 10 розд. ХХ Податкового кодексу України - занижено суму військового збору із заробітної плати найманих працівників на загальну суму 14089,68 грн., в тому числі за 2017 рік на суму 6048 грн., за 8 місяців 2018 року на суму 8041,68 грн.;
7) п. 181 ст. 181, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України - не нарахування податку на додану вартість на доходи, отримані від провадження (здійснення) підприємницької діяльності, за період з 01.01.2016 року по 23.08.2018 року на загальну суму 1231304,50 грн., у тому числі за 2017 рік на суму 663449 грн., за 2018 рік (станом на              23.08.2018 р.) на суму 567855,50 грн.
На підставі акту перевірки Головним управлінням ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі прийнято наступні рішення:
- податкове повідомлення-рішення від 05.04.2019 року № 0017611306, яким позивачу збільшено суму грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування на 132876,19 грн., з яких за основним платежем на 106300,95 грн., за штрафними санкціями на 26575,24 грн.;
- податкове повідомлення-рішення від 05.04.2019 року № 0017631306, яким позивачу збільшено суму грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати, на                  229357,44 грн., з яких за основним платежем на 136909,44 грн., за штрафними санкціями на 92448 грн.;
- податкове повідомлення-рішення від 05.04.2019 року № 0017661306, яким позивачу збільшено суму грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати, за штрафними санкціями на 510 грн.;
- податкове повідомлення-рішення від 10.07.2019 року № 0022441306, яким позивачу збільшено суму грошових зобов`язань з військового збору на 19677,92 грн., з яких за основним платежем на 11409,12 грн., за штрафними санкціями на 8268,80 грн.;
- податкове повідомлення-рішення від 05.04.2019 року 0017621306, яким позивачу збільшено суму грошових зобов`язань з військового збору на 11073,02 грн., з яких за основним платежем на 8858,42 грн., за штрафними санкціями на 2214,60 грн.;
- податкове повідомлення-рішення від 05.04.2019 року № 0017651306, яким позивачу збільшено суму грошових зобов`язань з податку на додану вартість на 1539130,62 грн., з яких за основним платежем на 1231304,50 грн., за штрафними санкціями на 307826,12 грн.;
- податкове повідомлення-рішення від 05.04.2019 року № 0017671306, яким позивачу збільшено суму грошових зобов`язань з податку на додану вартість за штрафними санкціями на 2550 грн.;
- рішення від 05.04.2019 року № 0004661306 про застосування штрафним санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 20312,21 грн.;
- рішення від 05.04.2019 року № 0004671306 про застосування штрафним санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 83666,88 грн.;
- рішення від 05.04.2019 року № 0004701306 про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» на суму 3230 грн.;
- вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 05.04.2019 року № Ф-0001931306 на суму 101466,38 грн.; 
- вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 05.04.2019 року № Ф-0001941306 на суму 167333,76 грн.
Не погоджуючись з вказаними рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з позовною заявою про їх скасування.
Вирішуючи справу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно виходив з протиправності податкових повідомлень рішень від 05.04.2019 року № 0017631306,                          від 05.04.2019 року № 0017661306, від 10.07.2019 року № 0022441306, рішення                                   від 05.04.2019 року № 0004671306 про застосування штрафним санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, рішення від 05.04.2019 року № 0004701306 про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 05.04.2019 року № Ф-0001941306, з огляду на викладене. 
Так, як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, підставою для нарахування грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, військового збору, єдиного внеску згідно вказаних рішень та направлення вимоги про сплату боргу (недоїмки) стали висновки відповідача щодо використання ФОП ОСОБА_1 в підприємницькій діяльності у період з лютого 2017 року по серпень включно 2018 року праці найманих працівників без оформлення трудових договорів.
Зокрема, 15.02.2017 року між ТОВ «Стафф-Сервіс» та ФОП ОСОБА_1 укладено договір аутстаффінгу, згідно якого виконавець (ТОВ «Стафф-Сервіс») приймає на себе відповідальність надавати по заявці клієнта (ФОП ОСОБА_1 ) послуги по наданню клієнту працівників виконавця для участі у виробничому процесі, управлінню виробництвом або виконанням інших функцій, пов`язаних з виробництвом та реалізацією продукції на умовах цього договору. 
До договору додається додаток № 1 від 15.02.2017 року під назвою «Заявка на підбір персоналу». 
В заявці на підбір персоналу вказана необхідна кількість працівників - 12, посада - оператор заправочної станції. 
За наслідками проведеної перевірки не ідентифіковано вищевказаних 12 працівників, а саме: не можливо встановити прізвище, ім`я та по батькові, ідентифікаційний код працівників, кількість відпрацьованого робочого часу, обсяги виконаних робіт. 
В той же час, відповідачем встановлено, що ТОВ «Стафф-Сервіс» не мав реальних можливостей виконати умови договору аутстаффінгу, оскільки товариство не подавало звіти про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів (форма №Д4), податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ), що свідчить про відсутність працівників (штатних та позаштатних); відсутня інформація, що підтверджує залучення ТОВ «Стафф-Сервіс» інших суб`єктів господарювання до виконання послуг з надання персоналу клієнтам-замовникам; відсутнє документальне підтвердження залучення найманих робітників інших суб`єктів господарювання для подальшої передачі їх ФОП ОСОБА_1 . 
Таким чином, відповідачем встановлено, що послуги ТОВ «Стафф-Сервіс» з надання позивачу персоналу не мають реального характеру, тобто, не свідчать про реальність їх здійснення.
Оскільки фактично трудова функція працівниками виконувалася на об`єктах, які використовуються у підприємницькій діяльності ФОП ОСОБА_1 , відповідач дійшов висновку, що зобов`язання щодо нарахування і сплати податковим агентом податків та інших обов`язкових платежів до бюджетів усіх рівнів покладається на позивача.   
З огляду на викладене, контролюючим органом збільшено суму грошових зобов`язань з податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 136909,44 грн. (за 2017 рік на 72576 грн., за 8 місяців 2018 року на 64333,44 грн.). 
Згідно п.п. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України дохід з джерелом їх походження з України будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких випадків їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними) роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору.
Відповідно до пп. 14.1.48 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України заробітна плата для цілей розділу IV цього Кодексу - це основна і додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв`язку з відносинами трудового найму згідно із законом.
Під час врахування доходів у формі заробітної плати база оподаткування визначається як нарахована заробітна плата, зменшена на суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових внесків до Накопичувального фонду, а у випадках, передбачених законом, обов`язкових страхових внесків до недержавного пенсійного фонду, які відповідно до закону сплачуються за рахунок заробітної плати працівника, а також на суму податкової соціальної пільги за її наявності.
Приписами пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента-юридичної особи, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.
Підпунктом 162.1.3 пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України передбачено, що платником податку на доходи фізичних осіб є, зокрема, податковий агент.
Згідно пп.163.1.1 п.163.1 ст.163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.
До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми винагород та інших виплат, нарахованих (виплачених) платнику податку відповідно до умов цивільно-правового договору (пп.164.2.2 п.164.2 ст.164 ПК України в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин).
Ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами (п.167.1 ст.167 ПК України).
Порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету унормовані ст. 168 Податкового кодексу України, згідно пп.168.1.1, 168.1.2 п.168.1 якої податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.
Відповідно до п.168.3 ст.168 Податкового кодексу України розрахунок податкових зобов`язань з оподатковуваного доходу платника податку, нарахованого у джерела його виплати, проводиться податковим агентом (у тому числі роботодавцем, органами Пенсійного фонду України). 
Згідно п. 171.1 ст. 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.
Особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок (п. 176.2 ст.176 ПК України).
Згідно п. 16-1 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних сил України, встановлюється військовий збір.
Відповідно до пп. 1.1 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.
Підпунктом 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України передбачено, що об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу, тобто загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.
Відповідно до пп.1.4 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюється у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою (1,5 відсотків), визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.
Згідно пп.1.5 п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI) платниками єдиного внеску є роботодавці, зокрема фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців); 
Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами (п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI).
Статтею 4 Закону № 2464-VI визначено платників ЄСВ, у тому числі роботодавці, а ст.7 Закону № 2464-VI - базу нарахування єдиного внеску.
ЄСВ нараховується роботодавцем на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати.
Аналізуючи наведені вимоги чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що до бюджету податковим агентом підлягає сплаті податок з доходу, нарахованого на користь платника податку.
Проте, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем в поданій апеляційній скарзі, розрахунок визначених ФОП ОСОБА_1 до сплати суми податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати, військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування здійснено контролюючим органом виходячи із сум мінімального розміру заробітної плати на кожного працівника, тобто, база нарахування визначена відповідачем не виходячи із сум нарахованої винагороди фізичним особам.
Більш того, як встановлено судом першої інстанції та не заперечується відповідачем в поданій апеляційній скарзі, документів, підтверджуючих нарахування винагороди, виплаченої фізичним особам (12 працівникам) із зазначенням їх прізвищ, імен, сум виплаченої винагороди, періодів тощо до суду не надано.
За встановлених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем не доведено правильність нарахованих позивачу до сплати сум грошових зобов`язань, рішення відповідача ґрунтуються виключно на припущенням, а тому, податкові повідомлення-рішення від 05.04.2019 року № 0017631306, від 05.04.2019 року                    № 0017661306, від 10.07.2019 року № 0022441306, рішення від 05.04.2019 року № 0004671306 про застосування штрафним санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, рішення від 05.04.2019 року                            № 0004701306 про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 05.04.2019 року № Ф-0001941306 є протиправними та підлягають скасуванню, позов у цій частині задоволенню. 
Доводи апеляційної скарги відповідача встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. 
Колегія суддів звертає увагу на те, що в поданій апеляційній скарзі апелянтом лише переліковуються норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, без будь-яких посилань на фактичні обставини справи. 
Що стосується податкових повідомлень-рішень від 05.04.2019 року № 0017611306, від 05.04.2019 року № 0017621306, рішення від 05.04.2019 року № 0004661306 про застосування штрафним санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 05.04.2019 року № Ф-0001931306, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно виходив з наступного. 
Так, як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, підставою для нарахування грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, військового збору, єдиного внеску згідно вказаних рішень та направлення вимоги про сплату боргу (недоїмки) стали висновки відповідача щодо:
- заниження позивачем доходу за 2016 рік на 860,80 грн.;
- завищення витрат за 2017 рік на 589700 грн. внаслідок включення до їх складу вартості послуг за договором аутстаффінгу від 15.02.2017 року, укладеного між ТОВ «Стафф-Сервіс» та ФОП ОСОБА_1 , які не підтверджено документально та не мали реального характеру.
Під час перевірки встановлено, що позивачем у декларації за 2016 рік не відображено в повному обсязі доходи від здійснення підприємницької діяльності.
Згідно даних реєстру розрахункових операцій сума отриманих доходів з використанням касових апаратів за 2016 рік становить 421169,89 грн., а згідно поданої декларації від 07.02.2017 року № 9269325324 сума отриманого доходу - 420309,09 грн. 
Таким чином, сума не задекларованого ФОП ОСОБА_1 доходу за 2016 рік - 860,80 грн. (421169,89 - 420309,09).
Позивач у позовній заяві не зазначає жодної з підстав, з яких вважає рішення відповідача в цій частині протиправним. 
Не наведено таких підстав позивачем і в апеляційній скарзі.
Приписами ч. 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Таким чином, оскільки позивачем не вказано жодної підстави для протиправності висновку контролюючого органу в частині заниження доходу за 2016 рік на суму 860,80 грн., а судом таких обставин не встановлено, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно визнав висновки відповідача правомірними.
Також, надаючи оцінку доводам відповідача про завищення позивачем витрат внаслідок включення до їх складу вартості отриманих від ТОВ «Стафф-Сервіс» послуг з надання персоналу за договором аутстаффінгу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно виходив з наступного. 
Відповідно до п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.
Необхідною умовою для віднесення включення сум до витрат, які пов`язані з отриманням доходів, належать саме документально підтверджені такі витрати за конкретний період, перелік який визначений розділом III ПК України.
Згідно пп. 177.4.1-177.4.4 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:
- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;
- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);
- обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;
- суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи-підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою-підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи-підприємця;
- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Приписами пп. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України визначено, що не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою-підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.
Згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» від 16.07.1999 року № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV) господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. 
Відповідно до ст. 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, 15.02.2017 року між ТОВ «Стафф-Сервіс», як Виконавцем, та ФОП ОСОБА_1 , як Клієнтом, укладено договір аутстаффінгу, за умовами п.п.1.1, 1.2 якого Виконавець приймає на себе зобов`язання виконувати за заявкою Клієнта послуги з надання Клієнтові працівників Виконавця для участі у виробничому процесі, керуванні виробництвом або для виконання інших функцій, пов`язаних з виробництвом та/або реалізацією продукції (товарів, робіт, послуг) на умовах цього Договору. Кваліфікаційні вимоги до співробітників визначаються Клієнтом у письмовій заявці, що направляється на адресу Виконавця.
Відповідно до п.п.2.1.3, 2.1.4 договору ТОВ «Стафф-Сервіс» зобов`язався відповідати за виплату наданим працівникам винагороди й інших виплат, розраховувати, нараховувати й сплачувати податки і інші обов`язкові платежі до бюджетів усіх рівнів, що нараховуються у зв`язку із виплатою наданим працівникам винагороди, бути податковим агентом відносно податку на доходи фізичних осіб по виплатах працівникам, виплачуваних безпосередньо виконавцем.
На виконання умов даного договору у 2017 році позивачем сплачено ТОВ «Стафф-Сервіс» 589700 грн. за послуги з надання персоналу.
На підтвердження виконання даного договору ФОП ОСОБА_1 надано акти приймання-передачі наданих послуг, квитанції до прибуткових касових ордерів.
Відповідно до п.п. 14.1.183 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України послуга з надання персоналу господарська або цивільно-правова угода, відповідно до якої особа, що надає послугу (резидент або нерезидент), направляє у розпорядження іншої особи (резидента або нерезидента) одну або декількох фізичних осіб для виконання визначених цією угодою функцій. Угода про надання персоналу може передбачати укладання зазначеними фізичними особами трудової угоди або трудового контракту із особою, у розпорядження якої вони направлені. Інші умови надання персоналу (у тому числі винагорода особи, що надає послугу) визначаються угодою сторін.
Чинне законодавство України не містить правової конструкції договору аутстаффінгу, тоді як зазначене поняття, яке фактично використовується у господарських правовідносинах, передбачає використання підприємством (фізичною особою-підприємцем) за винагороду праці осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з контрагентом (провайдером), який зазвичай виплачує заробітну плату таким працівникам (як їх фактичний працедавець).
Тобто, за договором аутстаффінгу компанія аутстаффер надає своїх кваліфікованих співробітників у тимчасове користування замовнику для виконання робіт на певний строк. Такі працівники можуть підпорядковуватися трудовому розкладу замовника, мати свої робочі місця на території замовника, але бухгалтерські та кадрові обов`язки (ведення документації, нарахування та сплата податків, виплата заробітної плати, оформлення трудових книжок тощо) здійснюються аутстаффером.
В даному випадку, за умовами укладеного договору аутстаффінгу від 15.02.2017 року, згідно додатку № 1 від 15.02.2017 року обумовлено наступну кількість необхідних співробітників: 12 осіб операторів заправочної станції.
В той же, час ідентифікувати вказаних осіб неможливо, оскільки відсутні прізвища, ім`я, по батькові цих 12 працівників, їх ідентифікаційні номери.  
Зазначені обставини не заперечуються позивачем в поданій апеляційній скарзі. 
Крім того, як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, вищевказаними актами приймання-передачі наданих послуг не встановлено обсягу виконуваної працівниками роботи та затраченого на це часу, кількості працівників, які виконували роботу.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що складені акти приймання-передачі послуг є формальною констатацією факту надання послуг, з яких неможливо встановити, яким чином провайдер міг встановити фактично відпрацьований своїм працівником час, виконаний обсяг робіт, а як наслідок вірно нарахувати заробітну плату.
Також, з наданих позивачем документів взагалі не можливо дослідити вартість послуг, які вказані у актах приймання передачі, оскільки до суду не надано узгодження вартості послуг, наданих працівниками.
Пунктом 4.1 договору аутстаффінгу від 15.02.2017 року зазначено, що сума винагороди Виконавця по цьому Договору узгоджується Сторонами в протоколі узгодження договірної ціни. 
Між тим, такого протоколу узгодження ціни ФОП ОСОБА_1 не надано.
Згідно п. 2.1.4 договору аутстаффінгу розрахунок, нарахування та сплата податків та інших до бюджетів усіх рівнів, нарахованих у зв`язку з виплатою наданої працівникам винагороди виконує ТОВ «Стафф-Сервіс», який є податковим агентом стосовно податку на доходи фізичних осіб по виплатам працівникам, які виплачуються безпосередньо Виконавцем.        
В той же час, ТОВ «Стафф-Сервіс» згідно даних АІС «Податковий блок» не подавало звіти про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів (форма №Д4), податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ), що свідчить про відсутність у ТОВ «Стафф-Сервіс» працівників (штатних та позаштатних).
На підставі викладеного у сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ТОВ «Стафф-Сервіс» не мало можливості виконати взяті на себе зобов`язання перед позивачем за договором аутстаффінгу від 15.02.2017 року, надані первинні документи не розкривають у повній мірі змісту господарських операцій, а тому, висновки контролюючого органу про завищення ФОП ОСОБА_1 витрат за 2017 рік внаслідок не підтвердження факту придбання послуг від ТОВ «Стафф-Сервіс» на загальну суму 589700 грн. є обґрунтованими.
Враховуючи викладене, ФОП ОСОБА_1 занижено чистий дохід на 590560,80 грн. (за 2016 рік - на 860,80 грн., за 2017 рік - на 589700 грн.), а тому, відповідачем правомірно нараховано позивачу грошові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб з підприємницької діяльності на 106300,95 грн., з яких за 2016 рік - 154,95 грн., за 2017 рік - 106146 грн.  
Оскільки контролюючим органом встановлено заниження ФОП ОСОБА_1 чистого оподатковуваного доходу на 590560,80 грн., що є базою оподаткування військовим збором та єдиного внеску, відповідачем також правомірно нараховано військовий збір у сумі 8858,42 грн., з яких за 2016 рік - 12,92 грн., за 2017 рік - 8845,50 грн., та єдиний внесок у сумі 101466,38 грн., з яких за 2016 рік - 189,38 грн., за 2017 рік - 101277 грн.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про правомірність податкових повідомлень-рішень від 05.04.2019 року № 0017611306, від 05.04.2019 року 0017621306, рішення від 05.04.2019 року № 0004661306 про застосування штрафним санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 05.04.2019 року № Ф-0001931306. 
Що стосується податкових повідомлень-рішень від 05.04.2019 року № 0017651306,                  № 0017671306.
Підставою для нарахування позивачу податку на додану вартість та застосування штрафних санкцій за неподання декларації з ПДВ, стало те, що згідно даних реєстраторів розрахункових операцій з 01.06.2016 р. по 31.05.2017 р. позивачем отримано дохід від провадження господарської діяльності у розмірі 1340625,51 грн., у зв`язку з чим ФОП ОСОБА_1 не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподаткування операцій, визначених у ст.181 ПК України, повинен був в обов`язковому порядку зареєструватися як платник податку на додану вартість та отримати свідоцтво платника податків. В той же час позивач зареєструвався платником податку на додану вартість              23.08.2018 р.
Згідно п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Пунктом 180.1 статті 180 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платником податку є будь-яка особа, що провадить або планує провадити господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу.
Відповідно до п. 181.1 ст. 181 Податкового кодексу України у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи. 
Згідно п.п.183.1, 183.2 ст.183 Податкового кодексу України будь-яка особа, що підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, подає до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) реєстраційну заяву. 
У разі обов`язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до контролюючого органу не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу. 
Підпунктом 183.7 статті 183 Податкового кодексу України встановлено, що заява про реєстрацію особи як платника податку подається особисто такою фізичною особою або безпосередньо керівником або представником юридичної особи - платника (в обох випадках з документальним підтвердженням особи та повноважень) до контролюючого органу за місцезнаходженням (місцем проживання) особи.
Платники податку, які уклали з відповідним контролюючим органом договір про визнання електронних документів, можуть подати реєстраційну заяву засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації кваліфікованого електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.
У реєстраційній заяві зазначаються підстави для реєстрації особи як платника податку.
Відповідно до п. 183.8 ст. 183 Податкового кодексу України контролюючий орган відмовляє в реєстрації особи як платника податку, якщо за результатами розгляду реєстраційної заяви та/або поданих документів встановлено, що особа або не відповідає вимогам, визначеним статтею 180, пунктом 181.1 статті 181, пунктом 182.1 статті 182 та пунктом 183.7 статті 183 цього Кодексу, або якщо існують обставини, які є підставою для анулювання реєстрації згідно із статтею 184 цього Кодексу, а також якщо при поданні реєстраційної заяви чи визначенні бажаного (запланованого) дня реєстрації не дотримано порядок та строки (терміни), встановлені пунктами 183.1, 183.3-183.7 цієї статті. 
Приписами п. 183.9 ст. 183 Податкового кодексу України передбачено, що у разі відсутності підстав для відмови у реєстрації особи як платника податку контролюючий орган зобов`язаний протягом трьох робочих днів після надходження реєстраційної заяви до контролюючого органу внести до реєстру платників податку запис про реєстрацію такої особи як платника податку:
- з бажаного (запланованого) дня реєстрації, зазначеного у реєстраційній заяві, що відповідає даті початку податкового періоду (календарного місяця), з якого такі особи вважатимуться платниками податку та матимуть право на складання податкових накладних, у разі добровільної реєстрації особи як платника податку;
- з першого числа місяця, наступного за днем спливу 20 календарних днів після подання реєстраційної заяви до контролюючого органу, у разі добровільної реєстрації особи як платника податку на додану вартість, якщо бажаний (запланований) день реєстрації у заяві не зазначено;
- з бажаного (запланованого) дня, що відповідає першому числу календарного кварталу, в якому буде застосовуватися ставка єдиного податку, що передбачає сплату податку на додану вартість, у разі переходу осіб на спрощену систему оподаткування або зміни ставки єдиного податку;
- з першого числа календарного місяця, в якому здійснено перехід на сплату інших податків і зборів, у разі реєстрації осіб, визначених в абзаці першому пункту 183.4, що відповідають вимогам, визначеним пунктом 181.1 статті 181 цього Кодексу, якщо перше число календарного місяця, з якого здійснюється перехід на сплату інших податків і зборів, на день подання реєстраційної заяви не настало;
- з дня внесення запису до реєстру платників податку у разі обов`язкової реєстрації особи як платника податку або у разі реєстрації осіб, визначених в абзаці першому пункту 183.4, що відповідають вимогам, визначеним пунктом 181.1 статті 181 цього Кодексу, якщо перше число календарного місяця, в якому здійснено перехід на сплату інших податків і зборів, на день подання реєстраційної заяви настало.
Згідно п. 183.10 ст. 183 Податкового кодексу України будь-яка особа, яка підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.
Пунктами 183.11, 183.12 статті 183 Податкового кодексу України передбачено, що за запитом платника податку контролюючий орган надає безоплатно та безумовно протягом двох робочих днів, що настають за днем отримання такого запиту, витяг з реєстру платників податку. Витяг діє до внесення змін до реєстру.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, веде реєстр платників податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих як платники податку. 
Відповідно до п. 183.13 ст. 183 Податкового кодексу України з метою постійного забезпечення органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб інформацією центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, щоденно оприлюднює на єдиному державному реєстраційному веб-порталі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та власному офіційному веб-сайті:
- дані з реєстру платників податку із зазначенням найменування або прізвища, імені та по батькові платника податку, дати податкової реєстрації, індивідуального податкового номера та терміну дії реєстрації платника податку;
- інформацію про осіб, реєстрацію яких як платників податку анульовано, із зазначенням індивідуальних податкових номерів, дати анулювання, причин та підстав для анулювання реєстрації.
За запитом у електронній формі платників податку, які подають податкові декларації засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації кваліфікованого електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством, контролюючі органи надають безоплатно протягом 5 робочих днів від дати надходження такого запиту інформацію, що оприлюднюється відповідно до цього пункту.
Відповідно до п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.
Згідно п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
З матеріалів справи слідує, що ФОП ОСОБА_1 за період з 01.06.2016 р. по        31.05.2017 р. отримав дохід у розмірі 1340625,51 грн. 
Тобто, сума його доходу перевищила 1000000 грн., що в обов`язковому порядку передбачає реєстрацію його платником податку на додану вартість.
Позивач не заперечує цього факту, однак вказує на те, що ним 10.07.2017 року було подано заяву за формою 1-ПДВ. Між тим, внаслідок зволікання контролюючого органу з невідомих йому причин, його зареєстровано платником податку на додану вартість лише 23.08.2018 року, а тому вважає протиправним нарахування зобов`язань з податку на додану вартість.
Водночас, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно визнав такі доводи позивача безпідставними з огляду на викладене. 
Згідно п.3.1 Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.11.2014 р. № 1130 (далі - Положення № 1130), реєстрація осіб платниками ПДВ, перереєстрація платників ПДВ проводяться шляхом внесення записів до Реєстру із формуванням за кожним таким записом окремого ідентифікатора. Особа є зареєстрованою платником ПДВ з відповідної дати реєстрації, внесеної до Реєстру. 
Відповідно до п.3.5 Положення № 1130 будь-яка особа, яка підлягає обов`язковій реєстрації чи прийняла рішення про добровільну реєстрацію як платника ПДВ, подає до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) реєстраційну заяву платника податку на додану вартість за формою № 1-ПДВ (додаток 1).
Пунктом 3.8 Положення № 1130 встановлено, що при реєстрації платника ПДВ обов`язково проводиться перевірка його реєстраційних даних з Єдиного банку даних про платників податку - юридичних осіб або Реєстру самозайнятих осіб.
Відомості про заявника мають бути включені до Єдиного державного реєстру. Дані реєстраційної заяви мають бути достовірними та відповідати відомостям Єдиного державного реєстру.
З метою підтвердження достовірності відомостей про відповідність особи вимогам, визначеним статтею 180, пунктом 181.1 статті 181, пунктом 182.1 статті 182 та пунктом 183.7 статті 183 розділу V Кодексу, така особа відповідно до підпункту 20.1.2 пункту 20.1 статті 20 розділу І Кодексу, пункту 73.3 статті 73 розділу ІІ Кодексу подає до контролюючого органу документи, що підтверджують такі відомості.
Приписами п.3.9 Положення № 1130 передбачено, що якщо в заяві про реєстрацію не зазначені обов`язкові реквізити, надані недостовірні або неповні дані, її не скріплено печаткою заявника (за наявності), не підписано заявником (для фізичних осіб), відповідальною особою заявника (для юридичних осіб) чи особою, яка має документально підтверджене повноваження щодо підпису реєстраційної заяви від особи, яка реєструється платником ПДВ, відомості про заявника не включені до Єдиного державного реєстру, то протягом 3 робочих дні від дня отримання заяви контролюючий орган звертається до особи з письмовою пропозицією надати нову заяву про реєстрацію (із зазначенням підстав неприйняття попередньої).
При цьому нова заява може бути подана до контролюючого органу з бажаною датою реєстрації, що була вказана у попередній неприйнятій заяві, якщо особою, яка добровільно реєструється платником ПДВ, ліквідовано недоліки, встановлені абзацом першим цього пункту, та така нова заява подана не пізніше ніж за 3 робочих дні до початку податкового періоду, з якого така особа вважатиметься платником ПДВ та матиме право на податковий кредит і виписку податкових накладних.
Згідно п.3.10 Положення № 1130 контролюючий орган відмовляє в реєстрації особи як платника ПДВ, якщо за результатами розгляду реєстраційної заяви та/або поданих документів встановлено, що особа не відповідає вимогам, визначеним статтею 180, пунктом 181.1 статті 181, пунктом 182.1 статті 182 та пунктом 183.7 статті 183 розділу V Кодексу (пункт 1.5 розділу I, пункти 3.3, 3.4, підпункт 1 пункту 3.5 розділу III цього Положення), або якщо існують обставини, які є підставою для анулювання реєстрації згідно зі статтею 184 розділу V Кодексу (пункт 5.1 розділу V цього Положення), а також якщо при поданні реєстраційної заяви чи визначенні бажаного (запланованого) дня реєстрації не дотримано порядок та строки (терміни), встановлені пунктами 183.1, 183.3-183.7 статті 183 розділу V Кодексу.
Якщо реєстраційна заява подана до контролюючого органу в електронній формі, відмова в реєстрації або пропозиція надати нову заяву про реєстрацію викладається контролюючим органом в електронній формі та надсилається на адресу електронної пошти, з якої надійшла така заява.
Судом першої інстанції встановлено, що 10.07.2017 р. ФОП ОСОБА_1 було подано заяву за формою 1-ПДВ про реєстрацію платником податку на додану вартість без зазначення бажаної дати реєстрації.
Листом від 12.07.2017 р. № 205/ФОП/21-22-08-01-17 «Про розгляд реєстраційної заяви платника ПДВ ОСОБА_1 » у реєстрації платником податку на додану вартість позивачу було відмовлено у зв`язку з не наданням до реєстраційної заяви документів щодо підтвердження вимог пункту 181.1 статті 181 ПК України та запропоновано подати нову реєстраційну заяву.
Зі змісту реєстраційної заяви ФОП ОСОБА_1 від 10.07.2017 р. вбачається, що ним не додавалися жодні документи, про що свідчить відсутність відмітки у графі «Додатки до заяви: на арк.».
Не надано позивачем таких доказів і до суду.
Твердження позивача про протиправність такої відмови суд оцінює критично, оскільки у разі незгоди з таким рішенням контролюючого органу ФОП ОСОБА_1 мав право оскаржити його або в адміністративному або в судовому порядку, що ним зроблено не було.
В той же час, позивачем було подано нову реєстраційну заяву 20.08.2018 р., до якої долучено відповідні документи і за результатами розгляду якої його зареєстровано платником податку на додану вартість 23.08.2018 р. 
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що доводи позивача про протиправну бездіяльності відповідача щодо не реєстрації його платником податку на додану вартість за реєстраційною заявою від 10.07.2017 р. є безпідставними.
Відповідно до даних РРО/КОРО обсяги продажу товарно-матеріальних цінностей за період з 12.06.2017 р. по 23.08.2018 р. склали 6156526,51 грн. У вказаний період                             ФОП ОСОБА_1 не був зареєстрований платником податку на додану вартість. Сума донарахованого податку на додану вартість складає 1231304,50 грн. 
Згідно п.123.1 ст.123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктах 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.2.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
За результатами перевірки відповідачем донараховано ФОП ОСОБА_1 грошові зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 1231304,50 грн., то сума штрафних санкцій складає 307826,12 грн.  
Крім того, позивач за вказаний період повинен був подавати декларації з податку на додану вартість, які ним не подано.
Приписами п.120.1 ст.120 Податкового кодексу України визначено, що неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання. 
Оскільки ФОП ОСОБА_1 не подано декларації з податку на додану вартість за період з червня 2017 року по серпень 2018 року, то розмір штрафних санкцій становить 2550 грн. (170 грн. х 15).
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно визнав правомірним нарахування ФОП ОСОБА_1 грошових зобов`язань з податку на додану вартість у сумі 1539130,62 грн. (1231304,50 грн. за основним платежем, 307826,12 грн. за штрафними санкціями) та застосованння штрафних санкцій за неподання податкових декларацій з ПДВ за період з червня 2017 року по серпень 2018 року у розмірі 2550 грн. згідно податкових повідомлень-рішень від 05.04.2019 р. № 0017651306, № 0017671306.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що адміністративний позов належить задовольнити частково. 
Доводи апеляційної скарги позивача спростовуються наведеними висновками суду апеляційної інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.
Керуючись ст.ст. 240, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі - залишити без задоволення.
Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2019 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 27.07.2020 р.

        Суддя-доповідач:                                                                      Л.П. Шеметенко

         Суддя:                                                                                        Л.В. Стас  

         Суддя:                                                                                        І.О. Турецька