УХВАЛА

05 серпня 2020 року
м. Київ

Справа № 926/2677/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Мачульського Г.М. - головуючого, Зуєва В.А., Краснова Є.В.,
секретар судового засідання: Лихошерст І.Ю.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Чернівецького міського комунального підрядного шляхово-експлуатаційного підприємства
на постанову Західного апеляційного господарського суду від 04.03.2020 та на рішення Господарського суду Чернівецької області від 18.11.2019
за позовом Приватного підприємства МВМ-13
до 1. Чернівецького міського комунального підрядного шляхово-експлуатаційного підприємства
        2. Департаменту житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради
про стягнення коштів
за участю: позивача: Васильченко В.О. (адвокат)
ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст і підстави позовних вимог
1.1. Приватне підприємство МВМ-13 (далі - позивач) звернулось суду з позовом до Чернівецького міського комунального підрядного шляхово-експлуатаційного підприємства (далі - відповідач-1) та Департаменту житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради (далі - відповідач-2) про стягнення 1  368  766,90 грн заборгованості за договором субпідряду №058/15 від 04.06.2015.
1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за договором субпідряду, укладеним між позивачем (субпідрядником) і відповідачем-1 (генпідрядником) за погодженням з відповідачем-2 (замовником), утворилась заборгованість, відповідач-1 не оплатив повністю виконані та прийняті роботи.
2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
2.1. Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 18.11.2019, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 04.03.2020, позов до відповідача-1 задоволено, у задоволені позову до відповідача-2 відмовлено.
2.2. Судові рішення мотивовані тим, що на підтвердження виконаних робіт сторонами договору підписано та скріплено відбитками печаток акти приймання виконаних будівельних робіт. А рішенням в іншій справі відповідачу-1 було відмовлено в позові до позивача про відшкодування зайво включених витрат в тому числі за роботами, включеними до актів, якими, зокрема, підтверджувалась заборгованість відповідача-1 за договором субпідряду в даній справі.
3. Короткий зміст вимог і підстав касаційного оскарження 
3.1. Відповідач-1 у касаційній скарзі просить скасувати вказані судові рішення і прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
3.2. Скаржник посилається, як на підставу для скасування судових рішень, на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (п.1 ч.2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України).
3.3. Так скаржник зазначає, що апеляційним судом не було враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12.10.2018 у справі №927/603/17 та від 21.02.2018 у справі №916/446/16 про те, що закон пов`язує виникнення зобов`язання з оплати робіт фактом їх виконання і сам по собі акт приймання-передачі робіт не є визначальним для виникнення такого зобов`язального правовідношення.
Апеляційним судом не було враховано правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 20.02.2020 у справі №910/16774/18 про те, що договір підряду дає підстави для висновку, що це консенсуальний, двосторонній та оплатний договір; причому консенсуальність договору підряду означає, що він визнається укладеним у момент одержання особою, що направила оферту, акцепту.
В постанові Великої палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №523/6003/14-ц, а також в уже згадуваних постановах Верховного Суду від 20.02.2020 у справі №910/16774/18 та від 21.02.2018 у справі №916/446/16, як зазначає скаржник, викладена позиція, що в оферті та акцепті щодо виконання будівельних підрядних робіт повинна бути чітко виражена воля осіб щодо істотних умов договору.
4. Мотивувальна частина
4.1. Відповідно до п.1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Слід зазначити, що положеннями статті 287 цього кодексу право касаційного оскарження обмежено виключно тими випадками, які передбачені у цій статті.
4.2. Як вбачається з оскаржених рішень, суди при задоволенні позову виходили з того, що на виконання умов договору позивачем було виконано будівельні роботи, що підтверджується відповідними актами приймання виконаних робіт, акти підписано робочою комісією у складі генпідрядника, субпідрядника та замовника та скріплено відбитками печаток сторін, з відміткою «об`єм перевірено».
Генпідрядник без застереження прийняв роботи на загальну суму 9  520  239,26 грн. Водночас генпідрядником було перераховано субпідряднику оплату за вищевказаними актами на суму 9  347  732,35 грн.
Суди зазначили, що відповідачем-1 не висувалось жодних претензій щодо якості, кількості, обсягу та вартості робіт, які були включені до пунктів 1-32 акта № 16 за січень 2017. Генпідрядник не повідомляв і не запрошував субпідрядника для складання відповідного акта про порядок і строки усунення виявлених недоліків (дефектів), дефектних відомостей тощо.
Отже суди дійшли висновку, що підписанням відповідачем-1 пунктів 1-32 акта №16 за січень 2017 було підтверджено обсяг та вартість виконаних субпідрядником робіт, що свідчить про прийняття відповідачем виконаних робіт на загальну суму 1  196  259,99 грн. А одностороннє корегування генпідрядником в акті №16 попередньо підписаних і оплачених актів не ґрунтується на нормах закону.
Крім того, рішенням Господарського суду Хмельницької області від 10.05.2018 у справі №924/5/18 Чернівецькому комунальному підрядному шляхово-експлуатаційному підприємству було відмовлено у позові до ПП МВМ-13 про відшкодування зайво включених витрат у сумі 729  958,78 грн, в тому числі за роботами включеними до актів №8, №9, №11 за травень 2016, №12, №13 за липень 2016, №14 за вересень 2016, №16 за січень 2017, які були складені за договором субпідряду №058/15 від 04.06.2015.
4.3. Як зазначалось, підставою касаційного оскарження є, зокрема, подібність правовідносин у справах, які наведені в касаційній скарзі і правовий висновок у яких не було враховано в оскарженому судовому рішенні.
Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.
4.4. В постанові Верховного Суду від 12.10.2018 у справі №927/603/17 за позовом підрядника до замовника про стягнення заборгованості за виконані роботи, Верховний Суд залишив без змін судові рішення про відмову у позові, оскільки роботи, вартість яких позивач просив стягнути з відповідача, виконані позивачем неналежним чином, не у повній відповідності з умовами Договору, у тому числі проектно-технічній документації. А акт №2 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2016 (примірна форма №КБ-2в) та довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за грудень 2016 (примірна форма №КБ-3), відповідач не підписав.
Тобто відповідач у вказаній справі відмовився від прийняття виконаних робіт і не прийняв їх належним чином.
4.5. В постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №916/446/16 за позовом підрядника до інвестора про стягнення заборгованості за договором підряду, Верховний Суд скасував постанову апеляційного суду про задоволення позову і передав справу на новий апеляційний розгляд з тих підстав, що апеляційний суд не надав належної правової оцінки умовам договору, зокрема, щодо прав та обов`язків інвестора під час прийняття робіт виконанням та підписання відповідних документів; не дослідив, в межах наданих процесуальним законом, належним чином доводи та докази відповідача щодо дати підписання Акту форми КБ-2 та Довідки форми КБ-3, з метою встановлення дати виникнення обов`язку інвестора щодо кінцевого розрахунку, передбаченого п.п.2.2.3. Договору. Посилаючись на відсутність в матеріалах справи доказів звернення до Підрядника з приводу усунення будь-яких недоліків, при здійсненні підрядних робіт, апеляційний суд не дослідив доказів, наданих відповідачем, зокрема квитанції ОД УДППЗ "Укрпошта".
4.6. У постанові Верховного Суду від 20.02.2020 у справі №910/16774/18 за позовом підрядника до замовника про стягнення заборгованості за договором підряду Верховний Суд залишив без змін постанову апеляційного суду про відмову у позові, оскільки, як встановлено апеляційним судом, відповідачем не було погоджено, в установленому законом і договором порядку, обсяг та ціну додаткових робіт (не передбачених договором), заборгованість за виконання яких просить стягнути позивач на підставі договору підряду, тобто між сторонами не досягнуто згоди щодо істотних умов договору підряду, а відповідно до частини 1 статті 853 Цивільного кодексу України у замовника виникає обов`язок прийняти роботу, яка виконана підрядником саме відповідно до умов договору підряду. При цьому акт виконаних додаткових робіт, на підставі якого було подано позов, сторонами не підписувався.
4.7. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі№523/6003/14-ц за позовом замовника до підрядника про визнання договору підряду укладеним, розірвання договору і відшкодування збитків, Верховний Суд скасував прийняті у справі рішення про часткове задоволення позову і передав справу на новий розгляд з тих підстав, що в оферті та в акцепті щодо виконання будівельних підрядних робіт повинна бути чітко виражена воля осіб щодо істотних умов договору, досліджуючи надані докази (фотокопії направлення електронних листів та розписок), суди першої й апеляційної інстанцій не здійснили їх оцінки з погляду допустимості відповідно до вимог статті 59 ЦПК України (у редакції на час розгляду справи); договір підряду в письмовій формі між сторонами не укладався. Крім того, обов`язковою умовою виконання робіт з реконструкції житлового будинку є наявність у підрядника спеціального дозволу на виконання окремих видів робіт, що передбачено частиною третьою статті 837 ЦК України. У матеріалах справи також відсутня проектно-кошторисна документація та інші додатки до договору будівельного підряду, підписані обома сторонами з чітким переліком видів робіт та їх орієнтовною вартістю, які мав виконати відповідач як підрядник під час реконструкції фасаду житлового будинку. Обов`язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) закон покладає саме на замовника. Усі ці обставини залишені поза увагою як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій.
4.8. З викладеного вбачається, що у справах, що розглядались Верховним Судом, правовідносини не можна визнати подібними до тих, що є предметом розгляду у справі, в якій відповідачем подана касаційна скарга. При цьому наведені в касаційній скарзі правові позиції Верховного Суду у вказаних вище постановах не суперечать висновкам апеляційного суду, а в тексті скарги не наведено конкретно норм права, які апеляційний суд і Верховний Суд застосували по-різному.
4.9. Пунктом 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
4.10. Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не знайшла свого підтвердження після відкриття касаційного провадження, за наведених обставин, згідно з пункту 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження у справі.
4.11. Інші доводи скаржника, викладені в касаційній скарзі з урахуванням визначеного статтею 287 Господарського процесуального кодексу України права касаційного оскарження, не обґрунтовані належним чином в контексті виключних підстав касаційного оскарженні, тому Верховний Суд відповідно до встановлених процесуальним законом меж розгляду справи у суді касаційної інстанції оцінювати та перевіряти їх не може.
4.12. Сплачена відповідачем-1 сума судового збору за подання касаційної скарги в силу положень пункту 5 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" поверненню не підлягає, оскільки Верховним Судом закривається касаційне провадження, а не провадження у справі.
Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України,
УХВАЛИВ:
Касаційне провадження за касаційною скаргою Чернівецького міського комунального підрядного шляхово-експлуатаційного підприємства на постанову Західного апеляційного господарського суду від 04.03.2020 та на рішення Господарського суду Чернівецької області від 18.11.2019 у справі Господарського суду Чернівецької області №926/2677/17, закрити.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                 Г.М. Мачульський
Судді                                                                                                     В.А. Зуєв
Є.В. Краснов