Дата документу 01.07.2020 Справа № 336/1885/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

 
         Єдиний унікальний № 336/1885/19                                       Головуючий у 1 інстанції 
         № провадження 22-ц/807/1810/20 Дмитрюк О.В.
Доповідач: Бєлка В.Ю.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року                                                м. Запоріжжя

Запорізький Апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.
               Суддів: Кухаря С.В.
                Онищенко Е.А.                
За участю секретаря: Книш С.В.
       
       розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Коломоєць Ірини Василівни на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Нароха Ольга Василівна, ОСОБА_3 , про розірвання договору довічного утримання,
В С Т А Н О В И В:
               У березні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, який в ході розгляду справи був уточнений, до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Нароха О.В., ОСОБА_3 , про розірвання договору довічного утримання, посилаючись на те, що 10 лютого 2015 року він уклав з відповідачем, яка є дружиною його племінника ОСОБА_3 , договір довічного утримання, який було посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нарохою О.В. та зареєстрований за № 320. 
               Відповідно до умов договору він передав, а відповідач прийняла у власність квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 40,32 кв.м., у тому числі житловою площею 20,2 кв.м.
               Відповідно до п.2.2 вказаного договору набувач зобов`язувалась щомісячно сплачувати йому грошові кошти у розмірі 800 грн.; здійснювати закупівлю продуктів харчування, предметів першої потреби за його особисті кошти; у випадку його хвороби забезпечити його ліками відповідно до рецептів, виписаних лікарями та при необхідності забезпечувати огляд у лікарів відповідного фаху за його кошти; у разі потреби забезпечувати його транспортом.
               Зазначає, що з усього переліченого у договорі, відповідач виконувала лише обов`язок у вигляді надання грошових коштів у розмірі 800 грн. щомісячно і то тільки до серпня 2018 року.
               Вказує, що з вересня 2018 року відповідач жодним чином не виконувала обов`язків, передбачених умовами договору довічного утримання.
               За період з 10.02.2015 року до часу звернення до суду він неодноразово звертався до лікарів, де були встановлені діагнози, призначали ліки для лікування, про що знала відповідач та третя особа - його племінник.
               У грудні 2018 року він захворів і йому було необхідно пройти лікування у медичному закладі, він звернувся за допомогою до ОСОБА_1 , але у транспортуванні до лікарні йому було відмовлено.
               В лікарні він знаходився 4 дні, після чого продовжив лікуватися вдома. Про його хворобу знала, як позивач, так і третя особа - ОСОБА_3 , але жодного разу не відвідали його, не телефонували, хоча він потребував сторонньої допомоги.
               За період з 10 лютого 2015 року до цього часу, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 жодного разу не забезпечували позивача ліками відповідно до рецептів, виписаних лікарями, за необхідності не забезпечували огляд у лікарів відповідного фаху, навіть, за його кошти, як то передбачено договором довічного утримання.
               Посилаючись на те, що ОСОБА_1 не виконує умови договору довічного утримання просить розірвати договір довічного утримання від 10.02.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нарохою О.В., р.№ 320, укладений між ним та ОСОБА_1 ; повернути сторони у первинний стан шляхом визнання за ним права власності на спірну квартиру; скасувати державну реєстрацію в Державному реєстрі прав на квартири та скасувати заборону відчуження нерухомого майна, стягнути з відповідача судові витрати по справі.
               Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2020 року позов задоволено.
               Розірвано договір довічного утримання від 10.02.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нарохою О.В., р.№ 320, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
               Повернуто сторони у первинний стан шляхом визнання за ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_1 .
               Скасовано державну реєстрацію в Державному реєстрі прав на нерухоме майно - квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , вчинену приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нарохою О.В. на підставі договору довічного утримання від 10.02.2015 року, р.№ 320.
               Скасовано заборону відчуження нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , накладену за договором довічного утримання від 10.02.2015 р., укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нарохою О.В., р.№ 320.
               Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 2 305,20 грн.
               У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Коломоєць І.В. зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом в повній мірі не досліджені обставини справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. В оскаржуваному рішенні не зазначена позиція відповідача та третьої особи, не вказані їх заперечення. Не надана належна оцінка показам свідків. Судом не встановлено істотних порушень договору, а тому суд прийшов передчасного висновку для задоволення позову. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позовних вимог в повному обсязі.
На зазначену апеляційну скаргу ОСОБА_2 подав відзив, за змістом якого повністю погоджується з встановленими судом обставинами, вважає доводи апеляційної скарги такими, що не спростовують висновки суду. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що 10 лютого 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір довічного утримання, який було посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нарохою О.В. та зареєстрований за № 320. Відповідно до умов договору позивач передав, а відповідач прийняла у власність квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 40,32 кв.м., у тому числі житловою площею 20,2 кв.м. Відповідно до п. 2.2 вказаного договору ОСОБА_1 зобов`язувалась щомісячно сплачувати позивачу грошові кошти у розмірі 800 грн.; здійснювати закупівлю продуктів харчування, предметів першої потреби за його особисті кошти; у випадку його хвороби забезпечити його ліками відповідно до рецептів, виписаних лікарями та при необхідності забезпечувати огляд у лікарів відповідного фаху за його кошти; у разі потреби забезпечувати його транспортом. В порушення умов спірного договору відповідач взяті на себе зобов`язання виконувала неналежним чином, у зв`язку з чим ОСОБА_2 вирішив розірвати укладений 10 лютого 2015 року договір довічного утримання.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вважав їх обґрунтованими та доведеними належними та допустимими доказами.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Згідно з ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, зокрема, на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.
З аналізу положень п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України вбачається, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій.
Зазначене відповідає п. 3.1 спірного договору.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідач здійснювала свої обов`язки неналежним чином. Так, посилання ОСОБА_1 на те, що нею перераховувались кошти на рахунок позивача колегія суддів не бере до уваги, оскільки по-перше спірним договором встановлено обов`язок набувача сплачувати позивачу кошти щомісячно, а не раз на рік, як було зроблено відповідачем, а по-друге відповідачка взяла на себе обов`язок догляду за ОСОБА_2 , який не виконувала.
Зазначене підтверджується доводами апеляційної скарги адвоката відповідачки Коломоєць І.В. , що полягають у доведенні відсутності необхідності догляду за позивачем у зв`язку з тим, що він здатен доглядати себе сам.  ОСОБА_1 , як в суді першої інстанції так і в апеляційному суді, наголошує на відсутності необхідності ще більшого матеріального забезпечення позивача, проте в той самий час підтверджує, що окрім надання матеріальної допомоги, догляду та уваги ОСОБА_2 не надавала. Разом з тим, відповідачка посилається на похилий вік позивача та вікові зміни у його здоров`ї, як на причину даного спору. Зазначене дає підстави вважати доводи апеляційної скарги такими, що не узгоджуються між собою.
Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а тому не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Коломоєць Ірини Василівни залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2020 року вцій справі залишити без змін.
       Дата складання повної постанови 06 липня 2020 року.
               Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: С.В. Кухар
       
                Е.А. Онищенко