ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/8788/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Вєкуа Н.Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  27 липня 2020 року                                                                                            м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді                                                  Безименної Н.В.
суддів                                                                      Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 травня 2020 року у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» до Печерського  районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ  про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:
Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Печерського  районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ, в якому просив визнати протиправною та скасувати  постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП №61447978 від 04.03.2020 на виконання постанови ВП №60970909 від 15.01.2020.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 травня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2019 року по справі №904/2337/19 було самостійно виконано позивачем у добровільному порядку, незважаючи на що державним виконавцем було виведено в окреме провадження постанову про стягнення виконавчого збору та здійснено її примусове виконання всупереч Закону України «Про виконавче провадження», а також зазначено, що додатком 2 до Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» АТ «Українська залізниця» включена до переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, щодо яких встановлено заборону вчиняти виконавчі дії.
Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подавав. В суді першої інстанції його позиція обґрунтовувалась тим, що постанова про відкриття виконавчого провадження була винесена державним виконавцем 15.01.2020, натомість заборгованість позивачем сплачено після винесення вказаної постанови, а саме 18.02.2020.
Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, беручи до уваги встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантину на всій території України, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходить наступних висновків.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на виконанні у Печерському районному відділі ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження ВП №60970909 з примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 01.10.2019 №904/2337/19 про стягнення з АТ «Українська залізниця», в особі регіональної філії  «Придніпровська залізниця» на користь ПАТ "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" заборгованості в розмірі 103306,40 грн. (а.с.16)
04.03.2020 державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л.І.  було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 61447978 на виконання постанови  №60970909 від 15.01.2020 року про стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави виконавчого збору у розмірі 10330,64 грн. (а.с.10).
Вважаючи вказану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду даним позовом.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що постанова державного виконавця від 04.03.2020 про відкриття виконавчого провадження є законною та правомірною, при цьому позивачем не оскаржується постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 15.01.2020, яка була підставою для винесення відповідачем оскаржуваного рішення, а тому позовні вимоги є необґрунтовані та задоволенню не підлягають.
За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, в межах вимог та обґрунтувань апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
У ч.1 ст.5 наведеного Закону зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Пунктом 5 ч.1 ст.3 наведеного Закону встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору.
Згідно з положеннями    статті 27 зазначеного Закону    виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Відповідно до ч.1   ст.26 вказаного Закону   передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у    статті 3 цього Закону.
Частиною 5 наведеної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
З наявної в матеріалах справи інформаційної довідки з автоматизованої системи виконавчого провадження ВП №61447978 (а.с.45-47) вбачається, що 15.01.2020 державним виконавцем винесено виконавчий документ - постанову ВП №60970909 про стягнення виконавчого збору в розмірі 10330,64 грн. з позивача, яка зареєстрована як вхідна кореспонденція 03.03.2020 за №13893.
Таким чином, враховуючи, що постанова про стягнення виконавчого збору від 15.01.2020 ВП №61447978 є чинною та не оскаржувалась позивачем, колегія суддів дійшла висновку, що постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №61447978 від 04.03.2020 відповідачем винесено за наявності встановлених законодавством підстав, у передбачений Законом України «Про виконавче провадження» строк, тобто на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Апелянт посилається на п.3 Розділу ІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації»», яким забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до    Закону України «Про виконавче провадження»  щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим    Законом    були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим    Законом,    крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.
Відповідно до ст.4 Закону України «Про заставу» предметом застави можуть бути майно та майнові права. Предметом застави може бути майно, яке відповідно до законодавства України може бути відчужене заставодавцем та на яке може бути звернене стягнення.
Згідно зі ст.90 ЦК України майном, як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.
Зазначене свідчить про те, що предметом застави не можуть бути грошові кошти.
З аналізу наведених положень чинного законодавства вбачається, що пунктом 3 Розділу ІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації»» заборонено вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», із визначенням двох виключень із такої заборони, що стосуються: 1) стягнення грошових коштів; 2) стягнення товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.
Беручи до уваги, що постановою державного виконавця від 15.01.2020 ВП №60970909 про стягнення виконавчого збору в розмірі 10330,64 грн. з позивача підлягають стягненню саме грошові кошти, посилання апелянта на встановлену п.3 Розділу ІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації»» заборону є безпідставними та відхиляються судом.
Частиною 4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено підстави для повернення стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання, а саме: рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; боржника визнано банкрутом.
В той же час, з матеріалів справи не вбачається наявності передбачених Законом України «Про виконавче провадження» підстав для повернення виконавчого документа, внаслідок чого колегія суддів доходить висновку про дотримання державним виконавцем вимог чинного законодавства при винесенні постанови у виконавчому провадженні №61447978 про відкриття виконавчого провадження від 04.03.2020.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений в постановах Верховного Суду від 04.06.2020 у справі №904/1923/19, від 15.06.2020 у справі №923/1044/18, який має бути врахований судом у подібних правовідносинах.
З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно правомірності оскаржуваної постанови відповідача та відсутності підстав для визнання її протиправною та скасування.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця»  - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 травня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Текст постанови виготовлено 27 липня 2020 року.

Головуючий суддя                                                                                Н.В.Безименна

Судді                                                                                                    Л.В.Бєлова 

А.Ю.Кучма