Головуючий суду 1 інстанції - Пронька В.В.
Доповідач -Карташов О.Ю.

Справа № 942/426/20
Провадження № 22-ц/810/358/20

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах:
головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Гаврилюк В.К., Коновалова В.А.

за участю секретаря судового засідання Вовчанської С.В.

учасники справи:
заявник –  ОСОБА_1 
заінтересована особа – ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку 
апеляційну скаргу
ОСОБА_1 
на рішення 
Новопсковського районного суду Луганської області від 06 квітня 2020 року, постановлене у складі судді Проньки В.В., в залі судових засідань Новопсковського районного суду Луганської області у смт. Новопсков
у справі за заявою 
ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа - ОСОБА_2 

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просила видати обмежувальний припис строком на 6 (шість) місяців відносно ОСОБА_2 із застосуванням заходів тимчасового обмеження її прав, шляхом усунення нею перешкод в користуванні майном та житловим будинком, який розташований за адресю: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1 , надавши останній комплект ключів від будинку для подальшого здійснення поточного ремонту оселі та облаштування подвір`я.
Заяву обґрунтувала тим, що вона є власником будинку, розташованого за адресю: АДРЕСА_1 , в якому також зареєстрована та проживає її мати ОСОБА_2 
Стверджувала, що тривалий час вона потерпає від психологічного домашнього насильства, з боку своєї матері. Кривдник ОСОБА_2 постійно поводить себе агресивно, у висловлюваннях застосовує нецензурну лайку, хапає за одяг, вчиняє насильство, ображає її гостей та осіб, які допомагають їй, як власнику оселі проводити ремонтні роботи та облаштовувати подвір`я. У зв`язку з чим звернулася до суду з проханням видати обмежувальний припис. 

Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 06 квітня 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа - ОСОБА_2 , відмовлено.
Суд першої інстанції обґрунтував рішення тим, що заявник не довела обставин, на які посилається, обгрунтовуючи заяву. Суд дійшли висновку, що між заявницею та її матір`ю вбачається спір щодо користування житловим будинком.
Суд не вбачав підстав для застосування до  ОСОБА_2  обмежувального припису, про який просила заявник, враховуючи, що вказаний будинок є єдиним місцем проживання  ОСОБА_2 .

Не погодившись з вказаним рішенням  ОСОБА_1  звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 06.04.2020 року. Ухвалити нове рішення по справі, яким задовольнити її вимоги в заяві про видачу обмежувального припису в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що заявник є власником будинку, який розташований за адресою:  АДРЕСА_1 , що складається з двох будинків в одному з яких проживає її донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а в іншому проживає її матір - ОСОБА_2 .
ОСОБА_2 вчиняє насильство, поводить себе агресивно, у висловлюваннях застосовує нецензурну лайку, хапає за одяг, ображає її, її гостей та осіб, які допомагають їй, як власнику оселі проводити ремонтні роботи та облаштовувати подвір`я.
Однак суд належної оцінки зазначеним обставинам не надав.
Таким чином, не видача обмежувального припису, на думку скаржниці обмежує її права як власника житлового будинку, порушує її право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та не захищає заявника від вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства відносно неї, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

У відзиві на апеляційну скаргу  ОСОБА_2 просила рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Зазначила, що після смерті її чоловіка ОСОБА_4 залишилася спадщина яка складалася з житлового будинку, квартири, гаражу, земельних ділянок, сертифікатів на право на земельну ділянку(пай), автомобіль, мотоцикл, все було зареєстроване на чоловіка. Спадкоємцями по закону першої черги є вона, її син та дочка ОСОБА_1 . Вони уклали договір про розподіл спадку. Цим договором вона була позбавлена житла, яке належало їй на підставі спільної приватної власності разом з померлим чоловіком, та на яке вона має право після смерті померлого спадкодавця. Вважає, що заява  ОСОБА_1 викликана тим, що вона подала позов про скасування договору про розподіл майна.

Заявник ОСОБА_1  та заінтересована особа  ОСОБА_2  в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином і в установленому законом порядку, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до положень ч. 1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Згідно з п. 1-5 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за законом від 22.08.2018 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. 
За вищевказаною адресою заявник ОСОБА_1 не проживає та не зареєстрована. За даною адресою зареєстровані та проживають її мати ОСОБА_2 та донька ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї та проживання, виданою виконкомом № 3 Новопсковської селищної ради 04.10.2019 року. 
Відповідно до досліджених письмових доказів та відеозаписів наданих сторонами вбачається, що між заявником ОСОБА_1 та її матір`ю ОСОБА_2 тривалий час виникають сварки та конфліктні ситуації.
Відповідно до постанови Новопсковського ВП ГУНП в Луганській області від 21.03.2020 стосовно ОСОБА_2 було винесено терміновий заборонний припис за вчинення нею домашнього насильства відносно ОСОБА_1 . Заходом термінового заборонного припису стосовно кривдника була - заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Даний заборонний припис діяв до 01.04.2020 року. 

Оцінюючи письмові аргументи учасників справи та висновки суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне. 

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII (далі - Закон № 2229-VIII). Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 2229-VIII до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.
Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII.
Згідно з частиною третьою статті 26 Закону № 2229-VIII рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (пункт 9 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом Закону № 2229-VIII.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Закон № 2229-VIII визначає, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Відповідно до статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом № 2229-VIIIна строк від одного до шести місяців.

Таким чином, колегія суддів зауважує, що встановивши, що у порушення вимог статті 81 ЦПК України заявник не надала суду належних й допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення домашнього насильства щодо неї  ОСОБА_2 , а також ризиків, які можуть настати у майбутньому у зв`язку із невчиненням щодо останньої обмежувального припису, суд першої інстанції, обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви  ОСОБА_1 .

У справі, що переглядається, установлено, що між  ОСОБА_1 та її матір`ю  ОСОБА_2 існують неприязні відносини, виникають конфліктні ситуації з приводу проживання та користування  ОСОБА_2 житловим будинком, що належить заявниці.

ОСОБА_2 зареєстрована у вказаному будинку та не має іншого житла для проживання, крім цього будинку.

В обґрунтування заяви  ОСОБА_1 посилалася на її неодноразові звернення до правоохоронних органів щодо проявів домашнього насильства зі сторони  ОСОБА_2 .
Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
У матеріалах справи відстутній вирок про притягнення до кримінальної відповідальності  ОСОБА_2  за вчинення домашнього насильства щодо  ОСОБА_1 у будь-якій його формі, крім того, звернення заявника до правоохоронних органів із заявами не свідчить про доведеність вини  ОСОБА_2 у вчиненні протиправних дій.

Оцінюючи визначені законом обставини, на підставі яких можливо видати обмежувальний припис, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що не можна обмежити  ОСОБА_2  права на її проживання у будинку, отже позбавити її конституційного права на житло, оскільки іншого житла вона не має.

За таких обставин заходи тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, на які посилається  ОСОБА_1  відповідно до частини другої статті 26 Закону 2229-VIII, не можуть бути визнані пропорційними з урахуванням обставин цієї справи.

За таких обставин, доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.

Рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 06 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.
Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 06 липня 2020 року.

Головуючий Карташов О.Ю.

Судді: Гаврилюк В.К.

Коновалова В.А.