ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1924/20 Справа № 199/6645/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Якименко Л. Г. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 року        Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
                       суддів         - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом  ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства “Дніпрогаз” про захист прав споживачів
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову (а.с.56).

В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою заяву про забезпечення позову задовольнити (а.с.57-53).

У відзиві на апеляційну скаргу АТ “Оператор газорозподільної системи “Дніпрогаз” просило в задоволенні апеляційної скарги відмовити та ухвалу залишити без змін. 

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а ухвалу скасувати, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд зазначив, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу здійснювати відключення від газопостачання будинку позивача за адресою: АДРЕСА_1 , фактично є вирішенням справи по суті, тому вказана заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

       Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, однак помилково застосував норми ч. 10 ст. 150 ЦПК України.

       Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

       Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
       Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.
       Згідно п. 1, 2, 10 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
       При цьому, відповідно до ч. 10 ст. 150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
       Відповідно до роз`яснень п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
       Частиною 3 ст. 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
       Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
       Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення. При цьому, суд зобов`язаний перевірити співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.
       Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.
       З матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги пред`явлені щодо визнання дії зі складання акту про порушення №44 від 09.04.2019 р. незаконними; визнання дій ПАТ “Дніпрогаз” зі здійснення нарахувань в сумі 26 150 грн. 54 коп. та скасування нарахувань (а.с.1-3,14-17).
       З заяви про забезпечення позову вбачається, що ОСОБА_1 просив заборонити ПАТ “Дніпрогаз” відключати від газопостачання будинок за адресою АДРЕСА_1 . В обгрунтування заяви посилався на те, що відповідач нарахував йому заборгованість за газопостачання на підставі акту про порушення, а тому існує вірогідність відключення будинку позивача від газопостачання, що може призвести до порушення його прав (а.с.32-35).

       У розділі 7 глави VI Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2494 «Про затвердження Кодексу газорозподільних систем» визначений порядок обмеження та припинення розподілу природного газу споживачам
       Порядок оформлення акту про порушення та процедура його розгляду передбачені у розділі 5 глави XI зазначеної Постанови, а саме акт про порушення має бути розглянутим комісією з розгляду актів про порушення Оператора ГРМ, яка визначає його правомірність та приймає щодо них відповідне рішення (пункти 8-13).

       Враховуючи вище викладене та приймаючи до уваги, що предметом позову є правомірність/протиправність дій відповідача щодо складення оспорюваного акту про порушення, а законодавством визначені підстави для припинення газопостачання, розгляд оспорюваного акту відбувається за спеціальною і встановленою процедурою, а також обраний позивачем спосіб забезпечення позову не є тотожним з заявленими вимогами, але є не співмірний з ними і не відповідає суті порушеного права, тому апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

Таким чином, ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, з підстав ч. 3 ст. 150 ЦПК, оскільки обраний позивачем спосіб забезпечення позову не співмірний з позовними вимогами і не відповідає суті порушеного права.

Керуючись ст. ст. 259, 367,368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – задовольнити частково.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2019 року – скасувати.

У задоволенні заяви    ОСОБА_1 про забезпечення позову — відмовити. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: