ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6095/20 Справа № 212/1644/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Чорний І. Я. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Барильської А.П.
суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.
секретар судового засідання - Голуб О.О.
сторони:
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: Приватне акціонерне товариство «Суха Балка» 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на  рішення  Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 квітня 2020 року, яке ухвалене суддею Чорним І.Я. в м. Кривому Розі та повне судове рішення складено 27 квітня 2020 року, -
ВСТАНОВИВ :
В березні 2020 року  ОСОБА_1 звернулася з позовом до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (надалі ПрАТ «Суха Балка») про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок нещасного випадку на виробництві, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 син позивача ОСОБА_2 під час виконання трудових обов`язків, отримав ушкодження здоров`я, несумісні з життям внаслідок ураження електричним струмом. Внаслідок смерті сина позивачу завдано моральної шкоди, оскільки позивач відчуває душевне потрясіння та шок, перебуває в пригніченому стані, так як смерть її дитини призвела до зменшення її суспільної активності, порушення нормальних життєвих зав`язків позивача та необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя, тому просила стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди 500 000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 квітня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ПрАТ «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок нещасного випадку 200 000 грн. без урахування податку на доходи фізичних осіб.
Стягнуто з ПрАТ «Суха Балка» на користь держави судовий збір в розмірі 2 000 грн. 
В задоволенні іншої частини позову - відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «Суха Балка» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскільки судом першої інстанції залишено поза увагою роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».
Звертає увагу суду на те, що матеріали справи не містять належних доказів щодо спричинення моральної шкоди позивачу. 
На думку апелянта, визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, є необґрунтованим.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Учасники справи, належним чином, завчасно, повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з`явились, що у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач є матір`ю ОСОБА_2 (а.с. 9).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , працюючи машиністом бурової установки на дільниці № 9 шахти «Ювілейна», правонаступником якого є ПрАТ «Суха Балка», при виконанні трудових обов`язків, в результаті нещасного випадку на виробництві, отримав ураження електричним струмом та загинув на виробництві.
Відповідно до п. 6 Акту №16 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 01 лютого 2019 року, нещасний випадок стався ІНФОРМАЦІЯ_1, внаслідок ураження електричним струмом (а.с. 12-13).
Згідно п. 7 Акту, причиною нещасного випадку є невиконанням посадовими особами відповідача вимог чинного законодавства з охорони праці, порушення технологічного процесу, незадовільний технічний стан виробничих об`єктів, будівель, споруд, інженерних комунікацій, території (а.с.14).
Відповідно до п. 10 Акту, особами, які допустили порушення законодавства  про охорону праці є зокрема, в.о. заступника начальника дільниці № 9 ш. «Ювілейна», правонаступником якого є ПрАТ «Суха Балка» - Асташенков О.А. , який порушив вимоги п.2.3.123 «Положення положення про посадові обов`язки керівників, професіоналів, фахівців і службовців структурних підрозділів»; в.о. начальника дільниці № 28 ШБУ, правонаступником якого є ПрАТ «Суха Балка» - Кононенко М.В. , який порушив вимоги п. 18 глави 2 Розділу 6 «правил безпеки під час розробки родовищ рудних та нерудних корисних копалин підземним способом»; головний енергетик ШБУ, правонаступником якого є ПрАТ «Суха Балка» - Телегін В.В. , який порушив п. 30 глава 2 Розділ 6 «Положення положення про посадові обов`язки керівників, професіоналів, фахівців і службовців структурних підрозділів».
Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Саксаганським відділом державної реєстрації актів  цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області від 09 листопада 2018 року, актовий запис НОМЕР_1 ,  ОСОБА_2 помер у віці 21 року (а.с. 10).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ст. ст. 1167, 1168 ЦК України і виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку із смертю сина.
Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо наявності правових підстав для стягнення моральної шкоди, та з визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Частинам 3 та 4 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.
Відповідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Виходячи з аналізу зазначеної норми закону вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім`єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв`язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров`я на виробництві.
Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008р. 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпПУкраїни (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).
Як встановлено судом першої інстанції,внаслідок незабезпечення відповідачем безпечних умов праці, позивач втратила свого сина. Втрата є такою, що не може бути відновлена, а тому її душевні страждання будуть тривати і надалі, що свідчить про їх тривалість. 
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно виходив з того, що втрата сина завдає позивачу фізичного болю та душевних страждань, які виникли з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів. 
Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять належних доказів щодо спричинення моральної шкоди позивачу, оскільки сама по собі смерть рідної людини є для його рідних невиліковною психологічною травмою. Право на відшкодування моральної шкоди відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України мають подружжя, батьки, (усиновлювачі), діти (усиновлені) та факт не проживання однією сім`єю на момент нещасного випадку закон не позбавляє права на відшкодування шкоди позивачу, тому особи, які мають право на відшкодування моральної шкоди, можуть звернутися до суду з позовною заявою про її відшкодування.
Судом першої інстанції встановлений причинний зв`язок між моральною шкодою, завданої позивачу та протиправною поведінкою відповідача - втрата життєвих зв`язків позивача з рідною людиною.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визнав, що відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної 
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає вимогам розумності, виваженості, справедливості, не заслуговують на увагу, оскільки розмір моральної шкоди визначений судом з урахуванням роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.
На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано, що внаслідок смерті сина позивач втратила не тільки рідну, близьку людину, опору, надію на підтримку і піклування у старості. Зі смертю сина все її життя позбавилось будь-якого подальшого сенсу. Вона більше ніколи його не побачить, не буде радіти успіхам сина, чути його сміх, разом проводити час. Ця втрата є безповоротною. Після звістки про смерть сина позивачка відчула душевне потрясіння, шок, тому по теперішній час перебуває в пригніченому стані, який не дає їй можливості спокійно спати по ночам, радіти життю. Смерть сина призвела до зменшення її суспільної активності, порушенню нормальних життєвих зав`язків. Перелічені негативні явища викликають у позивача переживання, страждання, стрес, депресію.
У зв`язку зі смертю сина позивачу спричинено моральну шкоду, пов`язану із втратою рідної людини, що тягне за собою порушення нормальних життєвих зв`язків та необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя.
На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні рішення врахував тяжкість моральних страждань позивача, їх тривалість, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили, виходив із засад розумності, виваженості та справедливості вірно визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у вигляді одноразового відшкодування у розмірі 200 000 гривень.
У зв`язку з чим колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині, з вищенаведених підстав.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає - залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» - залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 квітня 2020 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 09 вересня 2020 року.

Головуючий:

Судді: