ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

25 червня 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №579/2177/19 
Номер провадження 22-ц/816/1412/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Левченко Т. А. ,  Хвостика С. Г. 

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»
на заочне рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 23 квітня 2020 року в складі судді Моргуна О.В., ухваленого в м. Кролевець, повний текст якого складено 28 квітня 2020 року
у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»)звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи вимоги тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 10 червня 2014 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 9319 грн 08 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється з 1 по 25 число кожного місяця.
Унаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором станом на 13 листопада 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 19869 грн 57 коп., з яких: 6292 грн 12 коп – заборгованість за кредитом, 5324 грн 55 коп. – заборгованість по процентам за користування кредитом; 8252 грн 80 коп.- заборгованість за пенею.
Посилаючись на вищевикладене, просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 19869 грн 57 коп. та судові витрати.
Заочним рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 23 квітня 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розміром 6292 грн 12 коп.
В іншій частині відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» витрати зі сплати судового збору у розмірі 608 грн 32 коп.
       Не погоджуючись з вказаним рішення суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати судове рішення в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення відсотків та пені та ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом безпідставно відмовлено у стягненні відсотків, оскільки у підписаній відповідачем Генеральній угоді процентна ставка зазначена у розмірі 1,5% на місяць. Крім того, матеріалами справи доведено неналежне виконання боржником зобов`язань щодо повернення кредитних коштів, у зв`язку з чим кредитор має законні підстави для нарахування та стягнення неустойки.
Рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту не оскаржується, а тому відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України колегією суддів не переглядається.
Відповідачем у встановлений судом строк відзиву на апеляційну скаргу не подано.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2020 року: 2102 грн х 100 = 210200 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає не повній мірі.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 10 червня 2014 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором №SAMDN50000047871625 від 20 липня 2011 року укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до умов якої відповідач отримав кредит у в сумі 9319 грн 08 коп. на строк 24 місяці з 10 червня 2014 року по 30 червня 2016 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку для споживчих цілей зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом у строки вказані у заяві, Умовах та правилах.
Погашення заборгованості здійснюється позичальником починаючи з «1» по «25» число кожного місяця у розмірі 466 грн 33 коп.
Сторони узгодили, що строком повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом, починаючи з 32-го дня порушення вважається простроченою. Позичальник сплачує штраф у розмірі 1529 грн 84 коп.
Відповідно до п.2.8 Генеральної угоди, при порушенні позичальником зобов`язань щодо погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах і правилах за кожний день прострочення (а.с. 8).
До кредитного договору банк додав витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який не містить підпису позичальника (а.с. 9-32).
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 13 листопада 2019 року становить 19869 грн 57 коп., з яких: 6292 грн 12 коп. – заборгованість за кредитом, 5324 грн 55 коп. – заборгованість по процентам за користування кредитом; 8252 грн 80 коп. - заборгованість за пенею (а.с. 5-6).
Відмовляючи АТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом та неустойки, суд першої інстанції виходив з того, що витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви, а отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені та штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. 
Проте, з такими висновками місцевого суду колегія суддів апеляційного суду не може погодитися в повній мірі, виходячи з наступного.
Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України, встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Як убачається з матеріалів справи,  ОСОБА_1 , підписуючи Генеральну угоду  10 червня  2014 року, був ознайомлений  зі строком дії кредитного договору, який становить 24 місяці з10 червня 2014 року по 30 червня 2016 року, з відсотковою ставкою за користування кредитом у розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Тобто, положення абзацу 2 частини 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Отже враховуючи, що сторони погодили кінцевий термін повернення кредиту – не пізніше 30 червня 2016 року, то апеляційний суд приходить до висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.
В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення про відмову у стягненні заборгованості за відсотками за користування кредитом безпідставно послався на анкету-заяву позичальника, яка не є належним доказом у даній справі, оскільки позов заявлений АТ КБ «ПриватБанк» у зв`язку з порушення ОСОБА_1 зобов`язань за Генеральною угодою від 10 червня 2014 року.        
Крім того, суд не врахував, що Генеральною угодою сторони погодили розмір відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 1,5% на місяць і строк дії договору.
Таким чином, термін дії договору визначений по 30 червня 2016 року, тому колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 на користь банку підлягає стягненню заборгованість за процентами розмір якої станом на 30 червня 2016 року становить 1546 грн 13 коп.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача пені, оскільки Генеральна угода не містить домовленості між сторонами щодо її розміру. У пункті 2.8 Генеральної угоди вказано, що при порушенні позичальником зобов`язань щодо погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах і правилах.
Проте, наданий банком до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ОСОБА_1 особисто не підписаний, тому відповідно до положень ст. 207, ч. 1 ст. 1055 ЦК України не є складовою частиною договору між сторонами.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на вищезазначене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у стягненні процентів з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог у цій частині.
Відтак колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість по відсотках за користування кредитом у розмірі 1546 грн 13 коп., з вирішенням питання про розподіл судових витрат. В іншій оскаржуваній частині рішення суду підлягає залишенню без змін.
Отже, загальний розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» за Генеральною угодою від 10 червня 2014 року складає 7838 грн 25 коп. (враховуючи 6292 грн 12 коп. заборгованості за тілом кредиту, розмір якої позивачем не оскаржується та 1546 грн 13 коп. заборгованості за відсотками).
За апеляційний перегляд справи АТ КБ «ПриватБанк» сплачено 2881 грн 50 коп. судового збору (а.с. 71).
Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, ухвалюючи нове рішення суду в частині позовних вимог змінює розподіл судових витрат.
Таким чином, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають компенсації судові витрати у розмірі 757 грн 81 коп., понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та судові витрати у розмірі 328 грн 13 коп., понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.
Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, п.п.1, 3, 4 ч. 1 ст. 376,  381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.
Заочне рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 23 квітня 2020 року  скасувати в частині вирішення вимог про стягнення заборгованості за відсотками.
Позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 в частині вимог про стягнення відсотків за Генеральною угодою від 10 червня 2014 року задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за відсотками у розмірі 1546 грн 13 коп.
       Змінити заочне рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 23 квітня 2020 року в частині розподілу судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» компенсацію судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції у розмірі 757 грн 81 коп.
В іншій оскаржуваній частині заочне рішення суду залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» компенсацію судових витрат у розмірі 328 грн 13 коп., понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -                                                                          О.І. Собина

Судді:         Т.А.Левченко

                                                                                       С.Г.Хвостик