Ухвала        
16 липня 2020 року
м. Київ
 
справа № 398/764/18
провадження № 61-9394ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Штелик С. П., (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю.,                 Сімоненко В. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Руссу Надії Олегівни, на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області                            від 16 грудня 2019 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 31 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Олександрійська зернова компанія» про стягнення заборгованості за невикористану відпустку, витрат на відрядження та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,  
 
ВСТАНОВИВ:
У березні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до                        ТОВ «Олександрійська зернова компанія» про стягнення заборгованості за невикористану відпустку, витрат на відрядження та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. 
Позов мотивовано тим, що з 12 лютого 2014 року по 28 серпня 2017 року він працював водієм автотранспортних засобів у ТОВ «Олександрійська зернова компанія». Вказував, що за весь період роботи він жодного разу не використовував своє право на відпустку. При звільненні з роботи, всупереч закону, відповідач не виплатив йому грошову компенсацію за дні невикористаної щорічної відпустки. На його думку, сума компенсації має складати 9 546,90 грн.
У зв`язку з не проведенням відповідачем з ним остаточного розрахунку при звільнені, на підставі статті 117 КЗпП України, з відповідача підлягає стягненню на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку, який на час звернення до суду становить 18 936,00 грн.
Крім того, за період роботи відповідач не виплачував йому добові за час перебування у відрядженнях у передбаченому Податковим кодексом України розмірі, тому сума боргу відповідача становить 130 001,40 грн, без урахування фактично сплачених коштів в сумі 42 510,00 грн.
Посилаючись на викладені обставини просив стягнути з відповідача на його користь 9 546,90 грн - компенсації за невикористану відпустку;  130 001,40 грн - заборгованість за добовими за час перерубування у відрядженні; 28 482,90 грн - середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні; 20 000,00 грн - відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2019 року в задоволенні позову відмовлено. 
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 31 березня 2020 року рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2019 року залишено без змін. 
У касаційній скарзі, поданій у червні 2020 року до Верховного Суду,                  представник ОСОБА_2 - адвокат Руссу Н. О., просить скасувати рішення суду першої інстанції, постанову апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Згідно частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:                       1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя;                 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
Згідно частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення. 
Ціна позову у даній справі становить 188 031,20 грн, що не перевищує                  ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2102*100=210 200). 
Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до вищенаведених приписів ЦПК України.
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства.
Касаційна скарга не містить посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України                  суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню;
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім                   судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій в межах своїх повноважень, заявник не переконав у наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Верховний Суд наголошує на тому, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Руссу Надії Олегівни, на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області                            від 16 грудня 2019 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 31 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Олександрійська зернова компанія» про стягнення заборгованості за невикористану відпустку, витрат на відрядження та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові. 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           С. П. Штелик 
 
                                                                                                              С. Ю. Мартєв      
 
                                                                                                              В. М. Сімоненко