Справа № 738/384/20 	Головуючий у 1 інстанції Парфененко О. Я. 	
Провадження № 33/4823/214/20 	  	
Категорія - ч. 1 ст. 130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2020 року 	місто Чернігів	

Чернігівський апеляційний суд в складі:
головуючого судді - Оседача М.М., 
за участі захисника-адвоката –Минця О.В.,
особи, яка притягується
до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 ,  

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Менського районного суду Чернігівської області від 02 червня 2020 року, 

                                       В С Т А Н О В И В :
Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, одружений, працюючий директором ПАТ «Менське автопідприємство 17442»,  проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) з накладенням стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням його права керування транспортними засобами на 1 рік.  
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у сумі 420 грн. 40 коп.
Як встановив суд, ОСОБА_1 12 березня 2020 року о 16 год. 50 хв. в м. Мена по вул. Довженка, Чернігівської області, керував автомобілем «ВАЗ211540» д.н.з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9 «а» ПДР України. 
Не погоджуючись з даною постановою суду ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження по справі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що:
-суд обґрунтовуючи несене рішення безпідставно послався як на доказ вини ОСОБА_1 на зроблений тест за допомогою приладу «Алкотест 6810 №ARCE 0175», не звернувши увагу на те, що в протоколі вказано, що огляд проводився приладом «Драгер», дані щодо повірки якого було надано в суд працівником поліції, однак, він не містить оцінки відповідності та державної реєстрації, а строк дії свідоцтва приладу «Драгер алкотест 6810» про державну реєстрацію вичерпаний 10.02.2015 року, а отже, не відноситься до числа дозволених для застосування газоаналізаторів;
- в основу оскаржуваного рішення було покладено протокол про адміністративне правопорушення, пояснення свідків та відеозапис з нагрудної камери, однак вони є протирічливими, а присутність свідків під час складання протоколу викликає сумніви;
-факт визнання особою вини у порушенні ПДР України не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення;
-протокол про адміністративне правопорушення не є належним доказом по справі та не може бути покладений в основу судового рішення, оскільки його було складено з порушенням ст.. 251 КУпАП, а саме, за відсутності свідків, які підтверджували той факт, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, в той час як диск з відеозаписом не містить підтвердження того, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем;
-належним чином він не був повідомлений про час та дату розгляду справи в суді, в зв`язку з чим судом було порушено його права, передбачені ст. 268 КУпАП. 
Розглянувши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення ОСОБА_1 та захисника-адвоката Минця О.В. які висловились на підтримання апеляційних вимог, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції під час розгляду справи забезпечив у відповідності до вимог ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП всебічне, повне та об`єктивне дослідження обставин вчиненого адміністративного правопорушення та навів докази, на основі яких у визначеному законом порядку встановив наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
За змістом ч. 1 ст. 130 КУпАП притягненню до адміністративної відповідальності підлягають особи, що здійснюють керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 

Відповідно до ст. 245 КУпАП основним завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.   

  Суд першої інстанції на підставі перевірки та належної оцінки зібраних по справі доказів під час розгляду справи про адміністративне правопорушення виконав вимоги ст. 280 КУпАП, повно з`ясував всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та вірно прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. 

Не зважаючи на невизнання своєї вини ОСОБА_1 вона підтверджується:
- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №381735 від 12 березня 2020 року, який є документом що офіційно засвідчує факт учинення неправомірних дій особою правопорушником, і є одним з джерел доказів, відповідно до якого ОСОБА_1 12 березня 2020 року о 16 год. 50 хв. в м. Мена по вул. Довженка, Чернігівської області, керував автомобілем «ВАЗ211540» д.н.з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан спяніння зі згоди водія у встановленому законом порядку  проводився із застосуванням приладу «Драгер» в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.9 «а» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.3);

- даними, що містяться у роздруківці приладу «Драгер» відповідно до якого стан спяніння ОСОБА_1 становив 2,78 проміле (а.с. 7);
- актом огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів, який було проведено за наявності явних ознак алкогольного спяніння, а саме: не стійка хода, запах алкоголю з порожнини рота (а.с. 6);
-даними електронного рапорту, відповідно до якого 12 березня 2020 року на службу «102» надійшло повідомлення від ОСОБА_2 про те, що за адресою м. Мена, Чернігівської області, по вул. Довженка, б. 12, водій автомобіля ВАЗ 21115 д.н.з. НОМЕР_1 знаходиться в стані алкогольного спяніння, в зв`язку з чим просила направити наряд поліції. Після відпрацювання інформації працівниками поліції було встановлено, що дійсно громадянин  ОСОБА_1 керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, в зв`язку з чим на останнього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП (а.с. 5);
- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які були присутні під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, та вказали, що 12 березня 2020 року близько 16 год. 50 хв. біля свого будинку почули гуркіт автомобіля, а коли вийшли на вулицю, то побачили що в автомобілі сидів чоловік, та впершись в камінь газував, а коли побачив їх, то вийшов із-за керма транспортного засобу і пішов в бік. Після цього, вони викликали наряд поліції  (а.с. 9, 10);
- відомостями з письмової розписки ОСОБА_4 , який зобов`язався доставити транспортний засіб ОСОБА_1 ВАЗ 21115 д.н.з. НОМЕР_1 до місця постійного перебування (а.с. 10);
-доданими до справи про адміністративне правопорушення відеоматеріалами з нагрудної камери поліцейського (а.с. 11).
Досліджені під час розгляду в справі про адміністративне правопорушення докази, повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву. 

Доводи апеляційної скарги, що огляд на стан алкогольного сп`яніння було проведено з недотриманням вимогам чинного законодавства, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Згідно Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена Наказом МОЗ України №1452/735 від 09 листопада 2015 року, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі – поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Крім того, вина особи, яка притягується до адміністративної відповідальності у керуванні ним транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння підтверджується його власноручним записом у протоколі про адміністративне правопорушення, у графі «Пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності», який поставив без примусу працівників поліції, що зафіксовано за допомогою бодікамери. А також, він був підписаний в присутності свідків, достовірність пояснень яких немає підстав вважати неправдивими, оскільки вони не перебувають з ним в дружніх чи родинних відносинах, та не зацікавлені у результатах розгляду справи.
Посилання апелянта на те, що складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, є таким, що не можна вважати  належним та допустимим доказом по справі, оскільки він був складений без належного встановлення суб`єктивної сторони, а саме факту керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 , є безпідставним, та повністю спростовується відеоматеріалом з нагрудної камери поліцейського, який судом апеляційної інстанції було переглянуто, на підставі чого, і було зроблено висновок про те, що керування автомобілем ВАЗ 21115 д.н.з. НОМЕР_1 здійснював саме ОСОБА_1 який по прибуттю поліцейських на місце виклику знаходився біля зазначеного транспортного засобу, та повідомив працівникам поліції про те, що він керував автомобілем, та наїхав на камінь, в зв`язку з чим, відповідно до відеозапису, не зміг продовжити рух далі. 
На підтвердження вищевикладеного, аналогічні пояснення надали і свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які і викликали поліцію на місце пригоди. 
При цьому, при перевірці правильності складання протоколу про адміністративне правопорушення, суд дійшов висновку про те, що йог було складено у відповідності з правилами п. 5, 6 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2015 року №1376. Протокол про адміністративне правопорушення було складено на спеціальному бланку, що виготовлений друкарським способом згідно з технічним описом бланка протоколу про адміністративне правопорушення, на якому проставлено відповідні серію та номер, при цьому усі реквізити протоколу про адміністративне правопорушення заповнений чорнилом чорного або синього кольору, розбірливим почерком, державною мовою. 
Крім того, відповідно до п. 10  Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого  сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України від 09 листопада 2015 року №1452/735, у випадку встановлення стану сп`яніння, за наслідками огляду, проведеного поліцейським, його результати  зазначаються у протоколі про адміністративні правопорушення. Якщо технічними характеристиками спеціального технічного засобу передбачається роздрукування на папері його показників, ці результати долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. 

З вищевказаного протоколу вбачається, що огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння було здійснено приладом «Драгер», та до протоколу, у відповідності до вищевказаної інструкції, було  додано роздруківку вказаного  алкотестеру, де зазначено назву самого приладу, а також його серійний номер, та результати огляду. 

В апеляційній скарзі особи, що притягується до адміністративної відповідальності міститься посилання на те, технічний прилад, яким проводилось дослідження на перебування його в стані алкогольного спяніння не відноситься до числа дозволених газоаналізаторів на території України, в зв`язку з чим вважає тест невірним, та таким, що не може бути покладений в основу судового рішення. Таке посилання, на думку апеляційного суду, є необґрунтованим виходячи з наступного. 

Перелік спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ України та Держспоживстандартом для проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан сп`яніння міститься в Державному реєстрі затверджених типів засобів вимірювальної техніки. Газоаналізатор Drager Safety AG and Co. KGaA, до яких належить і Drager Alcotest 6810, включені до вказаного переліку.

Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність», який набрав чинності 01 січня 2016 року, засоби вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології, є законодавчо регульованими засобами вимірювальної техніки. До таких засобів вимірювальної техніки відносяться і вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається. Пунктом 1 статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» встановлено, що законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.

Цим законом не встановлено вимог до законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що вже перебувають в експлуатації, пов`язаних з наявністю чинних сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу, які видавалися Міністерством економічного розвитку і торгівлі України до 01 січня 2016 року.

Відповідно до листа (який є публічно доступним) заступника директора Українського медичного центру сертифікації МОЗ України № 45 від 18 січня 2018 року на запит Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, використання медичних виробів "Газоаналізатори Alcotest Drager №6810", які були завезені та введені в експлуатацію користувачем протягом терміну дії Свідоцтва та знаходження його у реєстрі медичної техніки та виробів медичного призначення у період з 10 лютого 2010 року по 10 лютого 2015 року, є можливим, за умов додержання вимог щодо повірки (калібрування), що підтверджує вірність результатів вимірювання.

Окрім того, згідно з наказом Державної служби України з лікарських засобів від 29 грудня 2014 року № 1529 «Про державну реєстрацію медичних виробів» Газоаналізатори Drager Alcotest, виробник Drager Safety AG&Co.KGaA, Revalstrasse 1, 23560 Lubeck, - виробник Німеччина, мають свідоцтво про державну реєстрацію № 14455/2014, у якого необмежений строк дії.
Таким чином, виходячи з вищенаведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що газоаналізатори виробництва Drager Safety AG&Co.KGaA до яких відноситься і газоаналізатор Drager Alcotest 6810, який використовувався патрульною поліцією за досліджуваних подій, та перебуває в експлуатації, може експлуатуватися за умови своєчасного проведення їх періодичної повірки та повірки після ремонту.

При цьому, суд критично відноситься до твердження особи, яка подала апеляційну скаргу стосовно того, що газоаналізатор «Drager Alcotest 6810» за допомогою якого було проведено огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 на місці зупинки, своєчасно не пройшов калібрування, оскільки міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається» встановлено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13 жовтня 2016 року №1747, вказаний інтервал становить 1 рік.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи роздруківки тестування, датою останнього калібрування пристрою, за допомогою якого було проведено огляд ОСОБА_1 є 08 листопада 2019 року, що свідчить про те, що технічний засіб, за допомогою якого проводився огляд особи, що притягується до адміністративної відповідальності на стан алкогольного сп`яніння, на момент проведення огляду відповідав усім встановленим для його застосування вимогам та був придатний для застосування.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд дійшов висновку про те, що вказаний результат роздруківки тестування газоаналізатором «Драгер 6810» є належним та допустимим доказом по справі, в зв`язку з чим, в сукупності з іншими дослідженими по справі доказами, вважає за необхідне покласти в основу свого рішення, як такий, що дійсно підтверджує факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння під час керування автомобілем. 
Приймаючи до уваги вищенаведене, за висновками суду зазначені у клопотанні про закриття провадження у справі обставини, спростовуються матеріалами справи, які між собою є узгодженими, не суперечать один одному та відповідають вимогам Кодексу України про адміністративні правопорушення, а вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується дослідженими під час розгляду в справі про адміністративне правопорушення вищевикладеними доказами, які є такими, що повністю узгоджуються між собою та не викликають сумніву. 

При цьому, не містить жодного обґрунтування твердження автора апеляційної скарги з приводу того, що пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 протирічать даним, викладеним в протоколі про адміністративне правопорушення та зафіксованим даним, що містяться на відеозаписі, оскільки вони надавали чіткі пояснення, були присутні при складанні протоколу, що вбачається з відеозапису нагрудної камери поліцейського, та їх свідчення немає підстав ставити під сумнів, оскільки з особою правопорушником а ні в дружніх, а ні в родинних відносинах не перебувають, та не зацікавлені у розгляді справи. 

Висловлюючи прохання про скасування постанови суду, ОСОБА_1 в поданій апеляційній скарзі акцентував увагу суду на тому, що розгляд справи в суді першої інстанції проводився без його участі, в зв`язку з чим вважає, що були порушені його права на захист. 

Так, відповідно ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, а ні ОСОБА_1 , а ні його захисник  в судове засідання, яке відбулось 02 червня 2020 року не з`явилися,  хоча про дату, час та місце розгляду справи місцевим судом повідомлялися у встановленому законом порядку, про що свідчить наявна в матеріалах справи розписка захисника-адвоката Минця О.В. (а.с. 95), якому, згідно з клопотанням ОСОБА_1 від 31 березня 2020 року (а.с.15), було довірено розглядати справу без його особистої участі. На противагу доводам апеляційної скарги, вищевказану розписку захисника від 22 травня 2020 року немає підстав вважати недостовірною.

У зв`язку з вищевикладеним, на думку апеляційного суду, вчинивши всі можливі дії для сповіщення про час та місце розгляду справи, суд першої інстанції, враховуючи скорочені строки розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 277 КУпАП, розглянув справу у відсутність ОСОБА_1 та його захисника. 

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого  в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом  сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. 

Права, які на думку  особи, що притягується до адміністративної відповідальності та його захисника-адвоката Минця О.В. були порушені під час розгляду справи в суді першої інстанції, зокрема, надання пояснень, долучення до матеріалів справи інших доказів, та інше, були повністю поновлені під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, порушень закону, що тягнуть скасування постанови суду, як про це просив апелянт у своїй апеляційній скарзі, при апеляційному розгляді справи не було встановлено.

Доводи особи правопорушника  про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, є таким, що не знайшло свого підтвердження під час перевірки доказів, які були предметом дослідження як  в суді першої інстанції, так і під час перегляду справи апеляційним судом.

Така позиція щодо дій правопорушника розцінюється судом апеляційної інстанції як захисна, та направлена на уникнення відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення. 

Адміністративне стягнення ОСОБА_1 накладено судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП, з врахуванням характеру вчиненого правопорушення, оскільки правопорушення на транспорті характеризуються підвищеною небезпекою, особи порушника, ступеня його вини та в межах санкції ч. 1ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Враховуючи, що при розгляді справи судом першої інстанції не допущено порушень вимог ст. 280 КУпАП, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність особи, що притягується до адміністративної відповідальності у вчиненому правопорушенні, кваліфікацію його дій та необґрунтованість накладеного стягнення, підстав для скасування, або зміни постанови судді не вбачається.   

         Керуючись ст.ст. 245, 293, 294 КУпАП,  апеляційний суд - 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а постанову Менського районного суду Чернігівської області від 20 червня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП  - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно є остаточною і оскарженню не підлягає.   

Суддя	М. М. Оседач