ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.07.2020 року                            м.Дніпро                      Справа №  904/4356/17
Центральний   апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого   судді:   Мороза В.Ф. - доповідач,
суддів: Білецької Л.М., Коваль Л.А.
секретар судового засідання Кандиба Н.В.

розглянувши апеляційну скаргу   Товариства з обмеженою відповідальністю  "Енерго-Консалт" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 12.03.2020 року (суддя Примак С.А.)

у справі № 904/4356/17
за заявою Акціонерного товариства "ДЕРЖАВНИЙ ЕКСПОРТНО-ІМПОРТНИЙ БАНК УКРАЇНИ"                
до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "АМСТОР", 49038, м. Дніпро, вул. Ленінградська, 27; ІНН 32516492
про визнання грошових вимог, -
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10.05.2017 порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ "Торгівельний будинок "Амстор".
Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 03.10.2019, у тому числі, визнано ТОВ "Торгівельний будинок "Амстор" банкрутом.
09.12.2019 до господарського суду від Акціонерного товариства "ДЕРЖАВНИЙ ЕКСПОРТНО-ІМПОРТНИЙ БАНК УКРАЇНИ" надійшла заява про визнання грошових вимог до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "АМСТОР" на суму 265 921 807,28 грн та 3 842,00 грн.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 12.03.2020 у справі №904/4356/17 визнано грошові вимоги Акціонерного товариства "ДЕРЖАВНИЙ ЕКСПОРТНО-ІМПОРТНИЙ БАНК УКРАЇНИ" до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "АМСТОР" у розмірі 3 842,00 грн (судовий збір) - 1 черга задоволення вимог кредиторів, 265 921 807,28 грн - 4 черга задоволення вимог кредиторів без права вирішального голосу на зборах кредиторів.
Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерго-Консалт" подано апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 12.03.2020 у справі №904/4356/17, згідно якої апелянт просить скасувати зазначену ухвалу та ухвалити нове рішення, яким у визнанні грошових вимог Акціонерного товариства "ДЕРЖАВНИЙ ЕКСПОРТНО-ІМПОРТНИЙ БАНК УКРАЇНИ" відмовити повністю.
В обґрунтування поданої скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було враховано правовий висновок сформульований Великою Палатою Верховного Суду в Постанові від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18) щодо застосування до даних спірних правовідносин ч. 1 ст. 1048 ЦК України, ч. 2 ст. 1050 ЦК України та ч. 2 ст. 625 ЦК України.
За твердженнями апелянта, з настанням кінцевих термінів погашення кредитів за кредитними договорами, право АТ "ДЕРЖАВНИЙ ЕКСПОРТНО-ІМПОРТНИЙ БАНК УКРАЇНИ" на нарахування процентів за користування кредитом припинилось, у зв`язку з чим грошові вимоги до боржника в розмірі  265   921   807,28 грн. у вигляді процентів за користування кредитом, нарахованих за період з 10.05.2017 по 02.10.2019 заявлені кредитором та визнані місцевим господарським судом безпідставно.                
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.04.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго-Консалт" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 12.03.2020 у справі № 904/4356/17.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.05.2020 розгляд справи №904/4356/17 призначено в судове засідання на 18.06.2020.
У судовому засіданні 18.06.2020 було оголошено перерву до 09.07.2020 о 17:00 год.
АТ "ДЕРЖАВНИЙ ЕКСПОРТНО-ІМПОРТНИЙ БАНК УКРАЇНИ" та боржник подали відзиви на апеляційну скаргу, у яких проти її задоволення заперечують, оскаржувану ухвалу вважають обґрунтованою та законною, просять залишити її без змін.
В судове засідання 09.07.2020р. з`явились представники боржника, АТ "ДЕРЖАВНИЙ ЕКСПОРТНО-ІМПОРТНИЙ БАНК УКРАЇНИ" та кредитора ТОВ "Лівен Торг". Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго-Консалт" прийняв участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. 
Інші учасники справи, належним чином повідомлені про місце, дату та час судового засідання, не з`явилися, явку уповноважених представників не забезпечили, про причини неявки суд не повідомили.
Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.
Апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та перевіривши правильність висновків місцевого господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017р. №2147-VIII викладено Господарський процесуальний кодекс України у новій редакції, яка набрала чинності 15.12.2017р..
Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
Як передбачено ст. 9 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» № 2343-XII (який діяв до 21.10.2019 року, далі - Закон) справи про банкрутство розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства від 18.10.2018 № 2597-VIII (зі змінами, що набрав чинності 21.10.2019р.) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.
Відповідно до ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Частиною 4 Прикінцевих та перехідних положень встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.
Згідно ч. 1 та 2 ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства ухвали господарського суду, постановлені у справі про банкрутство за результатами розгляду господарським судом заяв, клопотань та скарг, а також постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури можуть бути оскаржені в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. 
В апеляційному порядку можуть бути оскаржені постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури/процедури погашення боргів, усі ухвали місцевого господарського суду, прийняті у справі про банкрутство, крім випадків, передбачених Господарським процесуальним кодексом України та цим Кодексом.
За положеннями ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 10.05.17р. ухвалою господарського суду Дніпропетровської області порушено провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "АМСТОР". Введено процедуру розпорядження майном боржника строком на сто п`ятнадцять календарних днів до 02.09.17р. Розпорядником майна призначено Романова Костянтина Валерійовича.
18.12.2018 р. ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області продовжено термін процедури розпорядження майном та повноваження розпорядника майна до 17.02.19 р. та затверджено реєстр вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "АМСТОР" з вимогами наступних кредиторів:
- Товариство з обмеженою відповідальністю „Фрілайн Трейд" - 13   780,00 грн. - 1 черга задоволення; 10   073   080,00 грн. - 4 черга задоволення.
-          ПрАТ „АПК-ІНВЕСТ" - 3   200,00 грн. - 1 черга задоволення; 1   531   265,07 грн. - 4 черга задоволення; 19   283,10 грн. - 6 черга задоволення.
-          ПАТ „Перший Український Міжнародний Банк" - 3   200,00 грн. - 1 черга задоволення; 1   037   438   147,86 грн. - 4 черга задоволення; 313   886   168,78 грн. - 6 черга задоволення.
-          ТОВ „Амстор-Інвест" - 3   200,00 грн. - 1 черга задоволення; 8   765   360,00 грн. - 4 черга задоволення.
-          ПАТ „Банк Форум" - 3   200,00 грн. - 1 черга задоволення.
-          ТОВ „Фудторг" - 3   200,00 грн. - 1 черга задоволення; 12   300   000,00 грн. - 4 черга задоволення.
-          ТОВ „Автопрайд" - 3   200,00 грн. - 1 черга задоволення; 157   637,65 грн. - 4 черга задоволення.
-          ТОВ „Джером  Секьюритиз" - 3   200,00 грн. - 1 черга задоволення; 29   493,30 грн. - 4 черга задоволення.
-          ТОВ „Біотрейд" - 3   200,00 грн. - 1 черга задоволення; 931   014,20 грн. - 4 черга задоволення.
-          ТОВ „ТИГРЕС" - 3   200,00 грн. - 1 черга задоволення; 1   108 029,00 грн. - 4 черга задоволення; 61   139,57 грн. - 6 черга задоволення.
-          ТОВ „ОЛК Альфа" - 3   200,00 грн. - 1 черга задоволення; 21   297   967,06 грн. - 4 черга задоволення.
-          ТОВ „Ароматика" - 3   200,00 грн. - 1 черга задоволення; 321 990,35 грн. - 4 черга задоволення.
-          ТОВ „ЦЕНТЕР ПРОФЕСІЙНОГО ОБЛІКУ" - 3   200,00 грн. - 1 черга задоволення; 270 000,00 грн. - 4 черга задоволення.
- ПАТ „ГАЛИЧИНА" - 3   200,00 грн. - 1 черга задоволення; 144 548,71 грн. - 4 черга задоволення.
- ТОВ „НЕСТОРГ" - 3 200,00 грн. - 1 черга задоволення; 11   863   100,28 грн. - 4 черга задоволення.
- ТОВ „ЕНЕРГО-КОНСАЛТ" - 3   200,00 грн. - 1 черга задоволення; 19   772   191,79 грн. - 4 черга задоволення.
-          ТОВ „Торгівельний дім „Інфанта" - 3   200,00 грн. - 1 черга задоволення; 47   122,10 грн. - 4 черга задоволення.
-          ТОВ „МЕДКОМ МАРКЕТИНГ І ПРОДАЖ УКРАЇНА" - 3   200,00 грн. - 1 черга задоволення; 114   395,99 грн. - 4 черга задоволення.
- ТОВ „ЛІВЕН ТОРГ" - 3   200,00 грн. - 1 черга задоволення; 8   013   697,83 грн. - 4 черга задоволення.
- ТОВ БТК „Таврія" - 3   200,00 грн. - 1 черга задоволення; 3 061 424,73 грн. - 4 черга задоволення.
- ТОВ „Фінансова компанія „АВУАР-СЕРВІС" - 3   200,00 грн. - 1 черга задоволення; 162 334 751,38 грн. - 4 черга задоволення; 16 898 506,47 грн. - 6 черга задоволення.  
- ТОВ „Новація" - 3   200,00 грн. - 1 черга задоволення; 98 352,46 грн. - 4 черга задоволення.
-          ТОВ „ДЕРЖАВНИЙ ЕКСПОРТНО-ІМПОРТНИЙ БАНК" - 3   200,00 грн. - 1 черга задоволення, 723 776 886,53 грн. - 4 черга задоволення.
-          ТОВ „Паралель-М ЛТД" - 3   200,00 грн. - 1 черга задоволення; 21   349,15 грн. - 4 черга задоволення.
-          ТОВ „КАПІТЕЛЬ-ІНЖИНІРИНГ" - 3   200,00 грн. - 1 черга задоволення; 30   345 120,00 грн. - 4 черга задоволення.
-          ТОВ „АМСТОР" - 3   200,00 грн. - 1 черга задоволення; 148   681 875,84 грн. - 4 черга задоволення.
-          ПП „МОЛОКОЗАВОД - ОЛКОМ" - 3   200,00 грн. - 1 черга задоволення; 306 667,65 грн. - 4 черга задоволення.
- ТОВ „Комплекс Агромарс" - 3   200,00 грн. - 1 черга задоволення; 656   061,34 - 4 черга задоволення.
-          ТОВ „АСАТ" - 3   200,00 грн. - 1 черга задоволення; 66   606,03 грн. - 4 черга задоволення; 1   332,12 грн. - 6 черга задоволення.
-          ТОВ „САНДОРА" - 3 200,00 грн. - 1 черга задоволення; 5   307   623,10 грн. - 6 черга задоволення.
-          ТОВ „УКРАЇНСЬКА ДИСТРИБУЦІЙНА КОМПАНІЯ" - 3 200,00 грн. - 1 черга задоволення; 3   727   267,38 грн. - 6 черга задоволення.
- Іноземне підприємство "Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед" - 3 200,00 грн. - 1 черга задоволення; 2 939 680,33 грн. - 6 черга задоволення.
- ФОП Плотніков А.П. - 3 200,00 грн. - 1 черга задоволення; 227 729,16 грн. - 6 черга задоволення.
- ФОП Іщук С.П. - 3 200,00 грн. - 1 черга задоволення; 544 232,25 грн. - 6 черга задоволення.
- ПАТ "Промінвестбанк" - 3 200,00 грн. - 1 черга задоволення; 265 236,36 грн. - 6 черга задоволення.
Окремо внесені вимоги кредиторів, забезпечених заставою:
- ТОВ „Фінансова компанія „АВУАР-СЕРВІС" - 895 449 449,12 грн.
-          ПАТ „Перший Український Міжнародний Банк" - 535   865   261,08 грн.
-          ПАТ „БАНК ФОРУМ" - 34 367 696,97 грн.
- ПАТ „Державний Експортно-Імпортний Банк України" - 1 015 367 903,17 грн.
Окремо внесено до реєстру вимог кредиторів відомості про рухоме та нерухоме майно боржника, яке є предметом застави, іпотеки.
Вимоги кредиторів щодо виплати заборгованості із заробітної плати перед працюючими та звільненими працівниками банкрута, грошові компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки та додаткової відпустки працівникам - 73   577,38 грн. - 1 черга задоволення.         
Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 03.10.2019 року закрито процедуру розпорядження майном боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "АМСТОР"; припинено повноваження розпорядника майна ТОВ "ТБ "АМСТОР" по справі №904/4356/17 арбітражного керуючого Романова К.В.; визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "АМСТОР", 49038, м. Дніпро, вул. Ленінградська, 27; ІНН 32516492 - банкрутом; відкрито ліквідаційну процедуру у справі строком на 1 рік, до 03.10.2020 р.; ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "АМСТОР" призначено арбітражного керуючого Кирик Оксану Володимирівну (свідоцтво № 144 від 31.01.13 р.; а/с 366-В, м.Київ, 01001).
09.12.2019 до господарського суду від Акціонерного товариства "ДЕРЖАВНИЙ ЕКСПОРТНО-ІМПОРТНИЙ БАНК УКРАЇНИ" надійшла заява про визнання грошових вимог до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "АМСТОР" на суму 265 921 807,28 грн та 3 842,00 грн.
03.02.2020 ухвалою господарського суду прийнято заяву Акціонерне товариство "ДЕРЖАВНИЙ ЕКСПОРТНО-ІМПОРТНИЙ БАНК УКРАЇНИ" до розгляду. Призначено розгляд заяви у судовому засіданні на 12.03.2020 о 11:20. Зобов`язано ліквідатора Кирик О.В. повідомити господарський суд про результати розгляду грошових вимог щодо включення до реєстру / відхилення грошових вимог.
Грошові вимоги Акціонерного товариства "ДЕРЖАВНИЙ ЕКСПОРТНО-ІМПОРТНИЙ БАНК УКРАЇНИ" обґрунтовані наступним.
За період з 10.05.2017 по 02.10.2019 виникла заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "АМСТОР" перед АТ "Укрексімбанк" за наступними договорами:
1) за Кредитним договором №5106К12 від 24.07.2006 (далі - Кредитний договір-1), збільшилась на суму в розмірі 2 008 570,71 доларів США, що разом в гривневому еквіваленті за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання заяви 29.11.2019 (1 долар США = 24,035575 гривень), складає: 48 277 151,95 грн (сорок вісім мільйонів двісті сімдесят сім тисяч сто п`ятдесят одна гривень 95 копійок), розрахунок заборгованості за Кредитним договором-1 доданий до заяви кредитором;
2) за Кредитним договором №5107К18 від 10.10.2007 (далі - Кредитний договір-2), збільшилась на суму в розмірі 4 440 541,71 доларів США, що разом в гривневому еквіваленті за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання заяви 29.11.2019 (1 долар США = 24,035575 гривень), складає: 106 730 973,31 (сто шість мільйонів СІМСОТ тридцять тисяч дев`ятсот сімдесят три гривень 31 копійок) гривень, розрахунок заборгованості за Кредитним договором-2 доданий до заяви кредитором;
3) за Кредитним договором №5107К6 від 05.04.2007 (далі - Кредитний договір-3), збільшилась на суму в розмірі 2 053 281,94 доларів США, що разом в гривневому еквіваленті за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання заяви 29.11.2019 (1 долар США = 24,035575 гривень), складає: 49 351 812,07 (сорок дев`ять мільйонів триста п`ятдесят одна тисяча вісімсот дванадцять гривень 07 копійок) гривень, розрахунок заборгованості за Кредитним договором-3 доданий до заяви кредитором;
4) за Кредитним договором №5109К7 від 18.09.2009 (далі - Кредитний договір-4), збільшилась на суму в розмірі 22 207 171,96 (двадцять два мільйони двісті сім тисяч сто сімдесят одна гривень 96 копійок) гривень, розрахунок заборгованості за Кредитним договором-4 доданий до заяви кредитором;
5) за Кредитною угодою № 18106К9/2137 від 14.03.2006 (далі - Кредитний договір-5), збільшилась на суму в розмірі 1 637 352,05 доларів США, що разом в гривневому еквіваленті за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання  заяви 29.11.2019 (1 долар США = 24,035575 гривень), складає: 39 354 697,99 (тридцять дев`ять мільйонів триста п`ятдесят чотири тисячі шістсот дев`яносто сім гривень 99 копійок) гривень, розрахунок заборгованості за Кредитним договором-5 доданий до заяви кредитором.
Таким чином, заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "АМСТОР" перед Акціонерним товариством "ДЕРЖАВНИЙ ЕКСПОРТНО-ІМПОРТНИЙ БАНК УКРАЇНИ" складає 265 921 807,28 грн.
11.02.2020 до господарського суду від ліквідатора ТОВ "ТБ "АМСТОР" надійшло повідомлення про результати розгляду грошових вимог кредитора, відповідно до якого ліквідатором визнані грошові вимоги АТ "Укрексімбанк" в повному обсязі.
Враховуючи вищевикладене, господарський суд Дніпропетровської області прийшов до висновку про необхідність визнання грошових вимог Акціонерного товариства "ДЕРЖАВНИЙ ЕКСПОРТНО-ІМПОРТНИЙ БАНК УКРАЇНИ" до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "АМСТОР" у розмірі 3 842,00 грн (судовий збір) - 1 черга задоволення вимог кредиторів, 265 921 807,28 грн - 4 черга задоволення вимог кредиторів без права вирішального голосу на зборах кредиторів.
Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком місцевого господарського суду виходячи з наступного.
За визначенням наведеним у статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедури санації та реструктуризації і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Кодексом, грошові вимоги кредиторів інакше, ніж через застосування ліквідаційної процедури.
З моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції, чинній на час прийняття судових рішень) мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію. Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою зупинення виконавчого провадження.
Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах; забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.
Разом з тим кредитори за вимогами до боржника які виникли після відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство (поточні кредитори), можуть пред`явити такі вимоги після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
У межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.
За частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
За частиною ж другою цієї статті якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому на підставі статті 1048 цього Кодексу.
Водночас за змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 дійшла висновків про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.
У постанові від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 з приводу застосування приписів статті 1048 ЦК України у разі неправомірного, незаконного користуванням боржником грошовими коштами через прострочення виконання грошового зобов`язання Велика Палата Верховного Суду вказала на таке.
Правовий аналіз змісту правовідносин, що випливають із права позикодавця на проценти за час дії договору позики, та правовідносин, які склалися між сторонами цього спору внаслідок припинення договору депозиту і невиконання відповідачем обов`язку повернути грошові кошти у визначений строк, не дає підстав для висновку, що такі правовідносини подібні за змістом.
Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Тобто законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, тому підстави для застосування аналогії закону відсутні.
У постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відтак Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом.
Подібні правові висновки викладено також в постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) та від 4 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19).
Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, у постановах Великої Палати Верховного Суду вже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.
Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.
Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.
За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.
Тобто проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.
Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.  
Така правова позиція щодо правильного застосування норм права підлягає врахуванню у справі про банкрутство в разі подання заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника як на стадії розпорядження майном боржника, так і на стадії ліквідаційної процедури, з урахуванням перебування в цей час боржника в особливому правовому становищі, зокрема і щодо дії мораторію на задоволення вимог конкурсних кредиторів (правова позиція Великої Палати Верховного Суду у постанові від 4 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19).
Як вбачається з матеріалів справи конкурсні вимоги АТ "ДЕРЖАВНИЙ ЕКСПОРТНО-ІМПОРТНИЙ БАНК УКРАЇНИ" ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 18.12.2018 року включені до реєстру вимог кредиторів ТОВ "Торгівельний будинок "АМСТОР".
Грошові вимоги заявника грунтуються на кредитних договорах №5106К12 від 24.07.2006, №5107К18 від 10.10.2007, №5107К6 від 05.04.2007, №5109К7 від 18.09.2009 та № 18106К9/2137 від 14.03.2006.
Аналіз зазначених кредитних договорів з додатками засвідчує, що:
- за кредитним договором №5106К12 від 24.07.2006 в редакції додаткової угоди № 9 від 20.01.2009 встановлено кінцевий термін погашення кредиту до 05.01.2015;
- за кредитним договором №5107К18 від 10.10.2007 в редакції додаткової угоди № 6 від 20.01.2009 встановлено кінцевий термін погашення кредиту до 31.08.2015;
- за кредитним договором №5107К6 від 05.04.2007 в редакції додаткової угоди № 8 від 20.01.2009 встановлено кінцевий термін погашення кредиту до 30.09.2015;
- за кредитним договором №5109К7 від 18.09.2009 в редакції додаткової угоди №5109К7-18 від 25.09.2014 встановлено кінцевий термін погашення кредиту до 31.01.2015;
- за кредитним договором №18106К9/2137 від 14.03.2006 в редакції додаткової угоди №18106К9-20/2137 від 26.09.2014 встановлено кінцевий термін погашення кредиту до 31.01.2015.
Отже, строки кредитування за вказаними кредитними договорами сплили у відповідні терміни в 2015 році.
Натомість, заява Акціонерного товариства "ДЕРЖАВНИЙ ЕКСПОРТНО-ІМПОРТНИЙ БАНК УКРАЇНИ"  про визнання грошових вимог до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "АМСТОР" на суму 265 921 807,28 грн та 3 842,00 грн. обгрунтована заборгованістю, яка виникла за період з 10.05.2017 по 02.10.2019, тобто після порушення провадження у справі про банкрутство, та яка складається з процентів за користування кредитом за вказаними кредитними договорами, що підтверджується наданою заявником довідкою-розрахунком заборгованості від 29.11.2019 № 0016500/29453-19.
Задовольняючи вказану заяву суд першої інстанції цих обставин не врахував, та помилково визнав грошові вимоги Акціонерного товариства "ДЕРЖАВНИЙ ЕКСПОРТНО-ІМПОРТНИЙ БАНК УКРАЇНИ" до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "АМСТОР" у розмірі 3 842,00 грн (судовий збір) - 1 черга задоволення вимог кредиторів, 265 921 807,28 грн - 4 черга задоволення вимог кредиторів без права вирішального голосу на зборах кредиторів.
Водночас, зважаючи на приписи ч. 1 ст. 1048 ЦК України, ч. 2 ст. 1050 ЦК України та ч. 2 ст. 625 ЦК України та враховуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду викладені в постановах від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) та від 4 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19), колегія суддів зазначає, що зі спливом строків кредитування (кінцевих термінів погашення кредитів), припинилось право АТ "ДЕРЖАВНИЙ ЕКСПОРТНО-ІМПОРТНИЙ БАНК УКРАЇНИ" на нарахування процентів за користування кредитом.
А отже, вимога про визнання поточних грошових вимог, а саме процентів за користування кредитом за період за період з 10.05.2017 по 02.10.2019, обґрунтовано відхиляється апеляційним судом.
Встановлені обставини у своїй сукупності свідчать про неправильне застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, а саме: ч. 1 ст. 1048 ЦК України, ч. 2 ст. 1050 ЦК України та ч. 2 ст. 625 ЦК України, що є підставою для скасування прийнятого ним рішення.
Згідно з ч.ч. 1,2,5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України: судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Необхідно акцентувати увагу на п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, в якому зазначено: за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості та забезпечує ефективне поновлення в правах.?
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
Принцип справедливості судового розгляду в рішеннях ЄСПЛ трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що: «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію стосовно того, що одним із елементів права на справедливий суд є право на виправлення судової помилки, включаючи право на скасування неправосудного рішення та прийняття правового рішення по справі.
Суд має пересвідчитися, чи провадження в цілому, включаючи спосіб збирання доказів, було справедливим, як того вимагає п. 1 статті 6 (див., mutatismutandis, рішення у справі «Шенк проти Швейцарії» (Schenk v. Switzerland) від 12 липня 1988 р., серія A № 140, с. 29, п. 46).
Відповідно до п. 48 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мала проти України" від 3 липня 2014 року, остаточне 17.11.2014: "Більше того, принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення у справах "Проніна проти України" (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, п. 25, від 18 липня 2006 року, та "Нечипорук і Йонкало проти України" (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), заява    № 42310/04, п. 280, від 21 квітня 2011 року).
Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).
В силу повноважень, наданих в пункті 2 частини першої статті 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Встановлені обставини та досліджені докази дають підстави для суду апеляційної інстанції дійти висновку про відсутність правових підстав для визнання поточних грошових вимог АТ "ДЕРЖАВНИЙ ЕКСПОРТНО-ІМПОРТНИЙ БАНК УКРАЇНИ" до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "АМСТОР" на суму 265 921 807,28 грн та 3 842,00 грн., що є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та прийняття нової постанови.
Частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
На підставі п. 2 ч. 1, ч. 9 та ч. 14 ст. 129 ГПК України, зважаючи на результат перегляду справи в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції здійснює розподіл понесених сторонами судових витрат наступним чином: за подачу заяви про визнання поточних грошових вимог судовий збір покладається на АТ "ДЕРЖАВНИЙ ЕКСПОРТНО-ІМПОРТНИЙ БАНК УКРАЇНИ"; за подачу апеляційної скарги: судовий збір підлягає стягненню з АТ "ДЕРЖАВНИЙ ЕКСПОРТНО-ІМПОРТНИЙ БАНК УКРАЇНИ" на користь апелянта.
Керуючись статтями   269,   275-279 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю  "Енерго-Консалт"  на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 12.03.2020  у справі  № 904/4356/17 задовольнити.
Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 12.03.2020 у справі  №904/4356/17скасувати.
Прийняти нове рішення.
Грошові вимоги Акціонерного товариства "ДЕРЖАВНИЙ ЕКСПОРТНО-ІМПОРТНИЙ БАНК УКРАЇНИ" до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "АМСТОР" на суму 265 921 807,28 грн. та 3 842,00 грн. відхилити.
Стягнути з Акціонерного товариства "ДЕРЖАВНИЙ ЕКСПОРТНО-ІМПОРТНИЙ БАНК УКРАЇНИ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю  "Енерго-Консалт"  витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 5   763,00 грн.
Видачу наказу доручити Господарському суду Дніпропетровської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 15.07.2020.

Головуючий суддя                                                                                В.Ф. Мороз

Суддя                                                                                           Л.М. Білецька 

Суддя                                                                                           Л.А. Коваль