ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/4645/19                                          Прізвище судді (суддів) першої інстанції: 
                                                                                                               Каракашьян С.К.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
02 липня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді          Костюк Л.О.;                    
суддів:                                Бужак Н.П., Кобаля М.І.;
за участю секретаря:      Несін К.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від  21 січня 2020 року (розглянута у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадження), м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -
          
В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2019 року, ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач, ГУ ПФУ в м. Києві), в якому просить суд: 
- визнати протиправною бездіяльність Головного Управління пенсійного Фонду України в місті Києві щодо не нарахування ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , пенсії за період з серпня 2014 по жовтень 2015 року включно, зобов`язати Головне Управління пенсійного Фонду України в місті Києві  нарахувати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , пенсію за період з серпня 2014 по жовтень 2015 року включно та виплатити її ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 );
- визнати протиправними дії Головного Управління пенсійного Фонду України в місті Києві щодо здійснення відрахувань з нарахованої ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , пенсії як з працюючого пенсіонера, зобов`язати Головне Управління пенсійного Фонду України в місті Києві зробити перерахунок (донарахування) неправомірно утриманих сум та виплатити їх ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 );
- визнати протиправними дії Головного Управління пенсійного Фонду України в місті Києві щодо невиплати ОСОБА_1 , що є спадкоємцем за заповітом померлого ОСОБА_2 , залишку недоотриманої пенсії, який увійшов до складу спадщини відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.11.2018 року;
- зобов`язати Головне Управління пенсійного Фонду України в місті Києві виплатити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) залишок недоотриманої пенсії, яка залишилась після смерті ОСОБА_2 та увійшла до складу спадщини відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.11.2018 року з урахуванням фактично виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем протиправно не здійснювалось нарахування пенсії з серпня 2014 року по жовтень 2015 року та протиправно здійснювалось відрахування з пенсії, як працюючого пенсіонера.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від  21 січня 2020 року адміністративний позов задовлено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не виплаті ОСОБА_1 , що є спадкоємцем за заповітом померлого ОСОБА_2 , залишок недоотриманої пенсії, який увійшов до складу спадщини відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 01.11.2018 державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Кравченко Т.В.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві  виплатити ОСОБА_1 залишок недоотриманої пенсії, яка залишилась після смерті ОСОБА_2 та увійшла до складу спадщини відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 01.11.2018 державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Кравченко Т.В.
В решті позовних вимог - відмовлено.
Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом померлого ОСОБА_2 .
Згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 08.10.2018 №90438/04, наданого за запит Першої Київської нотаріальної контори, повідомлено, на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , була нарахована, але не виплачена пенсія в сумі ІНФОРМАЦІЯ_2,76 грн., яка належить до сплати.
Згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 23.01.2019 №15276/02 померлому ОСОБА_2 було нараховано, але не виплачена пенсію за період з 01.11.2015 по 31.01.2018, за період з серпня 2014 року по жовтень 2015 року нарахування пенсії громадянину ОСОБА_2 не здійснювалось.
Згідно наданого Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві розрахунку, з нарахованої ОСОБА_2 пенсії за період з листопада 2015 року по січень 2018 року здійснювалися відрахування, як працюючого пенсіонера.
Також відповідачем зазначено, що нарахована сума пенсії, недоотримана пенсіонером з власної вини, виплачується за минулий час, але не більше ніж за три роки до звернення за отриманням пенсії.
Вважаючи таку бездіяльність відповідача щодо не нарахування пенсії ОСОБА_2 за період з серпня 2014 року по жовтень 2015 року, обмеження її виплати періодом в три роки, а також здійснення відрахувань з пенсії протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.
Щодо нормативно правового регулювання правовідносин, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до   ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»    сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій    статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Отже, правом на звернення до органів ПФУ за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера без оформлення спадщини наділені виключно члени сім`ї померлого, зазначені в частині першій    статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»    (які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатні члени сім`ї, зазначені у частині другій    статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні), та мають можливість реалізувати вказане право протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Після спливу такого строку підставою для звернення до органів ПФУ за недоотриманими спадкодавцем сумами пенсії є свідоцтво про право на спадщину.
Відповідно до ст. 1220 ЦК України    спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя    статті 46 цього Кодексу).
Як вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про спадщину за заповітом, виданого 01.11.2018 державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Кравченко Т.В.,  посвідчено, що на підставі заповіту , що на підставі заповіту, посвідченого Строковою Т. Ю. , приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області 22 лютого 2017 року, зареєстрованого у реєстрі за №279, спадкоємцем зазначеного у заповіті майна ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Згідно вказаного Свідоцтва про спадщину за заповітом, спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з нарахованої, але не виплаченої пенсії в сумі ІНФОРМАЦІЯ_2,76 грн., що знаходиться в Головному управління Пенсійного фонду України в місті Києві, яка належала померлому, що підтверджується довідкою, видано. Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві 08 жовтня 2018 року №90438/04.
З  матеріалів справи вбачається, позивач звернувся до відповідача з заявою про отримання недоотриманої пенсії спадкодавцем на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.
Щодо вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності Головного Управління пенсійного Фонду України в місті Києві щодо не нарахування ОСОБА_2  пенсії за період з серпня 2014 по жовтень 2015 року включно, зобов`язати нарахувати ОСОБА_2 пенсію за період з серпня 2014 по жовтень 2015 року включно та виплатити її ОСОБА_1 та визнання протиправними дій відповідача щодо здійснення відрахувань з нарахованої ОСОБА_2 пенсії як з працюючого пенсіонера, зобов`язання зробити перерахунок (донарахування) неправомірно утриманих сум та виплатити їх ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає наступне.
Так, дані позовні вимоги не можуть бути задоволенні з огляду на те, що відповідно до приписів    ст. 1297 ЦК України    включення до складу спадщини майна та інших активів спадкодавця з видачею свідоцтва про право на спадщину віднесене до компетенції нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування, згідно з нормами    ст. 1300 ЦК України    вказані особи також наділені повноваженнями по внесенню змін до свідоцтва про право на спадщину. Отже, органи Пенсійного Фонду України не наділені повноваженнями на включення до складу спадщини грошових коштів у вигляді недоотриманої пенсії.
Відомостей про звернення до нотаріуса з заявою про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину матеріали справи не містять.
Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дій Головного Управління пенсійного Фонду України в місті Києві щодо невиплати ОСОБА_1 , що є спадкоємцем за заповітом померлого ОСОБА_2 , залишку недоотриманої пенсії, який увійшов до складу спадщини відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.11.2018 року та зобов`язання відповідача  виплатити ОСОБА_1  залишок недоотриманої пенсії, яка залишилась після смерті ОСОБА_2 та увійшла до складу спадщини відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.11.2018 року з урахуванням фактично виплачених сум, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно зі статтею 1 Закону №1058, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.
Статтею 9 Закону №1058, передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
У відповідності до частин першої, другої статті 52 Закону №1058, сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.
Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Пунктом 2.26 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, визначено, що для виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається свідоцтво про смерть, документи, які підтверджують родинні стосунки, документ, що посвідчує особу заявника. Непрацездатними членами сім`ї, зазначеними у частині другій статті 36 Закону, подаються документи, які засвідчують, що вони перебували на утриманні померлого пенсіонера. Члени сім`ї надають паспорт або інші документи, які підтверджують проживання з пенсіонером на день його смерті.
При цьому, для виплати недоотриманої пенсії, яка ввійшла до складу спадщини, у зв`язку з відсутністю членів сім`ї або в разі не звернення ними за виплатою вказаної суми протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається документ, що посвідчує особу заявника, свідоцтво про смерть, свідоцтво про право на спадщину.
Щодо посилання відповідача на статтю 46 Закону №1058, відповідно до якої, нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, колегія суддів зазначає наступне.
Так, суд апеляційної інстанції критично ставиться до зазначених вище посилань та вказує, що у цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.    Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.
Зазначена стаття передбачає порядок виплати пенсії пенсіонеру за минулий час, яку пенсіонер не отримав з власної вини, а не щодо отримання пенсії на підставі свідоцтва про право на спадщину.
Відповідно до статті 1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК).
Статтею 1219 ЦК передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
Відповідно до статті 1227 ЦК суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомогу зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Окрмі зазначеного вище, звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 91 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
За положеннями статті 52 Закону № 1058-сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Цивільний кодексу України не визначає строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів. Положення частин другої, третьої статті 52 Закону № 1058 теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю, тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. 
Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми соціальних виплат (у даному випадку пенсії) передаються членам сім`ї спадкодавця, до того ж незалежно від того, чи виступають вони одночасно спадкоємцями після його смерті.
При цьому, сумами пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, слід вважати і суми пенсії, які не були отримані пенсіонером за життя, в даному випадку сума не отриманої пенсії за життя     визначена у Свідоцтві про право на спадщину, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_2,76 грн. Натоміть, відповідачем не заперечується, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві  нараховано та виплачено суму недоотриманої пенсії гр. ОСОБА_2 в розмірі 59949,96 грн.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній висновку про наявність підстав для  часткового задоволення позовних вимог.
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень  та  у спосіб, що визначені  Конституцією  та  законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод  та  інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідач по справі, як суб`єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов`язок щодо доказування правомірності вчинених ним дій та прийняття оскаржуваного рішення.
Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовує позовні вимоги.    
Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.                    
Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                    
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від  21 січня 2020 року - без змін.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      Л.О. Костюк          
          
Судді:                                                                                                      Н.П. Бужак,

                                                                                          М.І. Кобаль