ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/12706/18                                                                       Суддя першої інстанції: Донець В.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  28 липня 2020 року                                                                                            м. Київ
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
          головуючого судді          - Пилипенко О.Є.  
          суддів                              - Глущенко Я.Б. та Черпіцької Л.Т.,
          при секретарі                    - Кузик О.С.., 
          розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ради прокурорів України, Генеральної прокуратури України, Генерального прокурора України Рябошапка Руслана Георгійовича, Прокуратури Полтавської області про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,-
В С Т А Н О В И Л А :

              У серпні 2018 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Ради прокурорів України, Генеральної прокуратури України, Генерального прокурора України Рябошапка Руслана Георгійовича, Прокуратури Полтавської області про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Ради прокурорів України від 12.07.2018 року №61 «Про внесення рекомендацій про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Полтавської області»;
- визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора України від 12.07.2018 року №96к, яким звільнено старшого радника юстиції ОСОБА_1 з посади прокурора Полтавської області у зв`язку з неналежним виконанням посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади;
- поновити старшого радника юстиції ОСОБА_1 на посаді прокурора Полтавської області;
- зобов`язати Генеральну прокуратуру України виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу;
- допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Полтавської області та виплати Генеральною прокуратурою України на користь ОСОБА_1 заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць;
- встановити судовий контроль за виконанням судового рішення.          
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 жовтня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.    
Не погоджуючись з судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права. 
20 липня 2020 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 24882, Офісом Генерального прокурора було подано відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого, останній повністю заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважає її безпідставною, в той час як рішення суду - законним та обґрунтованим.
20 липня 2020 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 24885, представником позивача подано клопотання про заміну сторони правонаступником, відповідно до якого просить замінити Генерального прокурора Рябошапку Руслана Георгійовича правонаступником - Генеральним прокурором Венедіктовою Іриною Валентинівною, Генеральну прокуратуру України замінити правонаступником - офісом Генерального прокурора.
Колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити клопотання позивача, з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
За приписами ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. 
25 вересня 2019 року набрав чинності Закон України від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон № 113-ІХ).
Відповідно до пункту 4 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ та наказу Генерального прокурора від 23 грудня 2019 року № 351 з 02 січня 2020 року розпочав роботу Офіс Генерального прокурора, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити клопотання позивача в цій частині та замінити Генеральну прокуратуру України правонаступником - офісом Генерального прокурора.
Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання позивача в частині заміни Генерального прокурора Рябошапку Руслана Георгійовича правонаступником - Генеральним прокурором Венедіктовою Іриною Валентинівною, з огляду на те, що вимоги, заявлені до Генерального прокурора Рябошапка Руслана Георгійовича не допускають процесуального правонаступництва, адже безпосереднього пов`язані з особою, що вчиняла певні дії, в той час як на час виникнення спірних правовідносин Венедіктова Ірина Валентинівна не була Генеральним прокурором та жодних дій відносно ОСОБА_1 не вчиняла.
Правова позиція щодо відмови у задоволенні заяви про процесуальне правонаступництво, викладена також в постанові Верховного Суду від 09.07.2019 року у справі № 9901/21/19. 
27 липня 2020 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 26066, представником позивача подано клопотання про відкладення розгляду справи, в якому зазначено, що представник позивача, адвокат Мельник С.В. перебуває у невідкладному службовому відрядженні за межами м. Києва.
Разом з тим, колегія суддів наголошує, що відповідно до ч.2 ст.. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, представником позивача до клопотання про відкладення розгляду справи не надано доказів такого відрядження, крім того, позивач не обмежений правом особистої присутності у судовому засіданні, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів, без сторін.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
      Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Ради прокурорів України від 12.07.2018 року №61 «Про внесення рекомендацій про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Полтавської області» та наказ Генерального прокурора України від 12.07.2018 року №96к, яким звільнено старшого радника юстиції ОСОБА_1 з посади прокурора Полтавської області у зв`язку з неналежним виконанням посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади прийнято суб`єктами владних повноважень на підставі та в межах норм чинного законодавства.
      Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції правомірним, з огляду на наступне.
              Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, наказом Генерального прокурора України від 03.11.2016 року № 265к ОСОБА_1 призначено на адміністративну посаду прокурора Полтавської області строком на п`ять років.
Відповідно до листів Генеральної прокуратури України від 03.03.2017 року №04/5/1-153, від 07.08.2017 року №04/2/3-1812, від 03.10.2017 року №04/2/3-2286 зверталась увага ОСОБА_1 на необхідність посилення нагляду за додержанням законів у кримінальних провадженнях за фактами розкрадання газоконденсату на пріоритетних напрямках роботи.
Наказом Генерального прокурора України від 21.05.2018 року №97 з метою перевірки стану організації роботи на основних напрямах прокурорсько-слідчої діяльності відряджено терміном на 10 діб з 29.05.2018 року до прокуратури Полтавської області працівників Генеральної прокуратури України.
Листом від 11.06.2018 року  №11/1/1-850 Генеральний прокурор України звернувся до Ради прокурорів України для розгляду питання щодо внесення рекомендації про звільнення старшого радника юстиції ОСОБА_1 з посади прокурора Полтавської області у зв`язку з неналежним виконанням посадових обов`язків, установлених для адміністративної посади, яку він обіймає.
Рішенням Ради прокурорів України від 12.07.2018 року №61 рекомендовано звільнити ОСОБА_1 з посади прокурора Полтавської області  у зв`язку з неналежним виконанням посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади.
Наказом Генерального прокурора України від 12.07.2018 року №96к на підставі рекомендації Ради прокурорів України від 12.07.2018 №61 звільнено старшого радника юстиції ОСОБА_1 з посади прокурора Полтавської області у зв`язку з неналежним виконанням посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади.          Вважаючи вищевказані рішення та наказ про звільнення протиправними, позивач звернувся із вказаним позовом до суду. 
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначені Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р. №1697-VII.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про прокурату» Генеральний прокурор: представляє прокуратуру у зносинах з органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, особами, підприємствами, установами та організаціями, а також прокуратурами інших держав та міжнародними організаціями; організовує діяльність органів прокуратури України, у тому числі визначає межі повноважень Генеральної прокуратури України, регіональної та місцевих прокуратур в частині виконання конституційних функцій; призначає прокурорів на адміністративні посади та звільняє їх з адміністративних посад у випадках та порядку, встановлених цим Законом; у встановленому цим Законом порядку на підставі рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів приймає рішення про застосування до прокурора Генеральної прокуратури України, прокурора регіональної чи місцевих прокуратур дисциплінарного стягнення або щодо неможливості подальшого перебування їх на посаді прокурора; призначає на посади та звільняє з посад прокурорів Генеральної прокуратури України у випадках та порядку, встановлених цим Законом; у десятиденний строк із дня вивільнення посади повідомляє Кваліфікаційно-дисциплінарну комісію прокурорів про наявність вакантної або тимчасово вакантної посади у Генеральній прокуратурі України; здійснює розподіл обов`язків між першим заступником та заступниками Генерального прокурора; затверджує акти з питань щодо внутрішньої організації діяльності органів прокуратури; забезпечує виконання вимог щодо підвищення кваліфікації прокурорів Генеральної прокуратури України; затверджує загальні методичні рекомендації для прокурорів з метою забезпечення однакового застосування норм законодавства України під час здійснення прокурорської діяльності; за поданням Генеральної інспекції направляє матеріали до Державного бюро розслідувань; виконує інші повноваження, передбачені цим та іншими законами України.
Пунктом 1 частини дев`ятої статті 71 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що Рада прокурорів України: розглядає звернення щодо неналежного виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, встановлених для відповідної адміністративної посади.           Відповідно до п. 3 частини першої статті 41 Закону України «Про прокуратуру» звільнення прокурора з адміністративної посади, передбаченої пунктами 2, 3, 6-8, 11 частини першої статті 39 цього Закону, здійснюється Генеральним прокурором за рекомендацією Ради прокурорів України з таких підстав: неналежне виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади.
Згідно пункту 14 розділу V Положення про організацію кадрової роботи в органах прокуратури, затверджену наказом Генеральної прокуратури України від 18.12.2017 року № 351, передбачено, що для звільнення прокурора з адміністративної посади, визначеної пунктами 2, 3, 6-8, 11 частини 1 статті 39 Закону, з підстави, передбаченої пунктом 3 частин 1 статті 41 Закону, Генеральний прокурор або керівник регіональної прокуратури вносить мотивоване подання до Ради прокурорів з дорученням копій документів, які свідчать про неналежне виконання прокурором посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади.   
З наведених правових норм вбачається, що надання Радою прокурорів України рекомендації про звільнення прокурора з адміністративної посади керівника регіональної прокуратури є обов`язковою умовою такого звільнення.
Водночас, як вірно зазначено судом першої інстанції, оскільки статтею 71 Закону України «Про прокуратуру» не обмежено коло суб`єктів, які можуть подавати звернення до Ради прокурорів України, виходячи з повноважень Генерального прокурора визначених статтею 9 відповідного закону, у разі наявності підстав Генеральний прокурор має право на звернення до Ради прокурорів України.
Верховний Суд в постанові від 24.04.2019 року у справі №808/1350/17 дійшов висновку, що звільнення прокурора з адміністративної посади та припинення його повноважень на цій посаді не є видом дисциплінарного стягнення, а є наслідком реагування на передбачені частиною першою статті 41 Закону України "Про Прокуратуру" обставини, у тому числі, неналежне виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків установлених для відповідної адміністративної посади.
Отже, однією із підстав для звільнення із адміністративної посади, як це передбачено нормами чинного законодавства є неналежне виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків установлених для відповідної адміністративної посади.           Як зазначалось раніше, листами Генеральної прокуратури України від 03.03.2017 року №04/5/1-153, від 07.08.2017 року №04/2/3-1812, від 03.10.2017 року №04/2/3-2286 зверталась увага прокурора Полтавської області ОСОБА_1 на необхідність посилення нагляду за додержанням законів у кримінальних провадженнях за фактами розкрадання газоконденсату на пріоритетних напрямках роботи.
Згідно з рішенням наради Генерального прокурора України від 15.02.2017 року нарада вирішила: "Указати прокурору Полтавської області ОСОБА_1 на недоліки в організації нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні, наглядової діяльності у кримінальних провадженнях слідчих прокуратури та від нього вжиття заходів до покращання результатів на зазначених напрямах діяльності".
Як убачається з протоколу №6 оперативної наради у Генерального прокурора України від 21.07.2017 року нарада вирішила: "Прокурорам Дніпропетровської, Донецької, Запорізької, Луганської, Полтавської, Сумської та Харківської областей невідкладно з ясувати причини зазначених Генеральним прокурором України недоліків та порушень. За результатами стосовно осіб, винних у їх допущенні, підготувати необхідні матеріали та ініціювати перед Радою прокурорів України або Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів питання про звільнення з адміністративних посад керівників, які неналежно виконують посадові обов`язки, або притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурорів за прокурорів за неналежне виконання службових обов`язків". 
Колегія суддів наголошує, що вищевказані дії Генеральної прокуратури України свідчать про системність недоліків в діяльності, в тому числі й позивача, в організації нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні, наглядової діяльності у кримінальних провадженнях слідчих прокуратури.
Наказом Генерального прокурора України від 21.05.2018 року №97 з метою перевірки стану організації роботи на основних напрямах прокурорсько-слідчої діяльності відряджено терміном на 10 діб з 29.05.2018 року до прокуратури Полтавської області працівників Генеральної прокуратури України.
Відповідно до доповідної записки про результати перевірки стану організації роботи на основних напрямах прокурорсько-слідчої діяльності у прокуратурі Полтавської області з 29.05.2018 року по 07.06.2018 року  встановлено окрім іншого таке:
- потребує посилення особиста роль керівництва у забезпеченні належної організації прокурорської та слідчої роботи, підвищенні її ефективності в умовах законодавчих змін та реформування;
- попри вимоги Закону України "Про прокуратуру" за півтора минулих роки керівником прокуратури області на відкритому пленарному засіданні обласної ради лише один раз інформовано громадськість про діяльність органів прокуратури. Ще двічі прокуратура ініціювала  таке інформування проте указані питання до порядку денного засідань не включалися;
- спільною вказівкою прокуратури області, ТУ Національної поліції, УСБ України та ГУДФС України в області від 27.10.2017 врегульовано порядок взаємодії цих органів з метою недопущення порушень прав суб`єктів господарювання. Водночас видання такого управлінського акту керівником, регіональної прокуратури законодавством, не передбачено. Відтак під час перевірки указаний документ скасовано;
- керівник Полтавської місцевої прокуратури, обмеживши самостійність процесуальних керівників, своїм наказом зобов`язав їх погоджувати питання пред`явлення цивільного позову у кримінальному провадженні з прокурором, відповідальним за представництво інтересів держави у суді;
- низку наказів про створення та порядок діяльності міжвідомчих робочих груп з питань протидії злочинності правоохоронними органами регіону видано керівниками Лубенської та Миргородської місцевих прокуратур одноосібно;
- не розмежовано та не конкретизовано напрямів та об`єктів нагляду між прокурорами відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, що нівелює питання персональної відповідальності працівників у виконанні службових обов`язків;
- у порушення визначеного КПК України принципу самостійності прокурора у його процесуальній діяльності, прокурорів відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях зобов`язано попередньо узгоджувати угоду про визнання винуватості з начальником підрозділу та відповідним заступником керівника регіональної прокуратури;
- не вдалося забезпечити належного розподілу обов`язків між керівництвом та працівниками місцевих прокуратур. Нерідко зазначені накази з нормами законодавчих та відомчих актів не узгоджуються;
- без урахування конституційних функцій прокуратури на прокурорів покладається здійснення представництва інтересів громадян, у тому числі дітей, в судах;
- повноваження безпосередньо керівника прокуратури щодо організації роботи і контролю виконання функцій прокуратури Комсомольським відділом (Кременчуцька місцева прокуратура) безпідставно перекладено на його начальника;
- суттєво не позначилося на ефективності слідства заслуховування на нараді у керівника прокуратури актуальних для регіону питань розслідування проваджень за фактами пошкодження об`єктів магістральних нафто-, газо-, конденсатопроводів, на що вказувалося листом заступника Генерального прокурора. По спливу дев`яти місяців після обговорення продовжують розслідуватися більше десяти кримінальних проваджень за фактами несанкціонованих врізок у газопроводи, осіб, які вчинили злочини, так і не встановлено;
- виходячи за межі процесуальних та адміністративних повноважень, нерідко рішення нарад з питань досудового розслідування безпосередньо працівникам правоохоронних органів вказується на недоліки слідства та необхідність його активізації, а протоколи для організації виконання скеровуються керівникам правоохоронних органів;
- більше половини організаційних заходів у прокурора області проведено із залученням представників прокуратур нижчого рівня. На кожну другу нараду у керівників місцевих прокуратур викликалися працівники відділів;
- застосування сучасних інформаційних технологій з метою удосконалення організації роботи не забезпечено. У регіональній та місцевих прокуратурах можливості проведення нарад у режимі відеоконференцзв`язку задля оптимізації використання робочого часу та матеріальних ресурсів не використовуються;
- кардинально не переглянуто підходів до планування роботи. Поверхове ставлення до цього процесу деяких підрозділів апарату, а заступники прокурора області належної керівної ролі не справляють;
-виконувачем обов`язків прокурора області безпідставно видано наказ про проведення люстраційної перевірки стосовно ОСОБА_4 у зв`язку з призначенням на посаду державної служби. В такому ж порядку призначено у Лубенській місцевій прокуратурі люстраційну перевірку стосовно ОСОБА_5 ;
- за відсутності дієвого контролю допускаються порушення порядку проведення перевірок стосовно державних службовців;
- при здійсненні роботи з удосконалення професійного рівня прокурорів і слідчих не завжди забезпечується належна якість підготовки та проведення навчальних заходів. Не приділяється достатня увага стажуванню, насамперед керівників місцевих прокуратур та їх заступників. Перший заступник керівника Лубенської місцевої прокуратури, призначений ще у грудні 2015 року у жодному структурному підрозділі апарату не стажувався;
- системного характеру набули випадки заохочення прокурором області працівників прокуратури, які раніше неодноразово депреміювалися. Загалом торік заохочено 13 таких працівників;
- не дотримується порядок нагородження вищими органами державної влади. У вересні минулого року прокурором області поза межами наданих повноважень, направлено безпосередньо до Комітету Верховної Ради України з питань законодавчого забезпечення правоохоронної діяльності клопотання про нагородження Грамотою Верховної Ради України 10 прокурорів. При цьому висунення осіб для заохочення здійснювалося без обговорення у колективі, 7 із 10 працівників не мали заохочувальних відзнак Генерального прокурора України, а щодо одного ( ОСОБА_6 ) - у 2017 році тричі застосовувалися заходи матеріального впливу за неналежне виконання службових обов`язків
- наказами керівника прокуратури області у січні, липні та серпні минулого року, усупереч чинному законодавству, надавалася додаткова щорічна відпустка за особливий характер праці 3 водіям прокуратури області. Не кращий стан і у місцевих прокуратурах (окрім Кобеляцької), керівниками яких . торік та поточного року водіям надавалися аналогічні відпустки. Загальна сума коштів, виділених на оплату таких відпусток склала понад 14200 гривень;
- не повною мірою дотримуються вимоги законодавства щодо особливостей заохочення, оформлення посадових інструкцій державних службовців та актів передачі справ і майна при звільненні. Потребує покращення робота щодо формування та ведення особових справ державних службовців;
- під час перевірки виявлено 5 фактів неподання працівниками прокуратури повідомлень про суттєві зміни у майновому стані, 2 - надання недостовірних відомостей та один - приховування нерухомого майна. Матеріали стосовно таких працівників направлено до НАЗК та Управління захисту економіки в області для вирішення питання щодо притягнення до адміністративної відповідальності;
- низький рівень контролю за своєчасністю та повнотою виконання узгоджених нарадами заходів, потребує суттєвого покращення стан їх реалізації безпосередньо прокурорами. Практично в усіх місцевих установлено факт не інформування правоохоронними органами про виконання спільних заходів, а значна частина наявних відповідей містить лише статистичні дані без повідомлення про вжиті заходи та їх результати, на що місцеві прокуратури здебільшого не реагують;
- попри проведену роботу, вочевидь недостатнім є вплив апарату прокуратури області на стан координаційної діяльності на місцях; 
- під час перевірки скасовано 2 необґрунтовані постанови про закриття ОРС у зв`язку із спростуванням злочинної діяльності (Полтавський ВП);
- незадовільною є оперативно-розшукова діяльність управління захисту економіки. Через неякісне документування злочинної діяльності під час здійснення оперативно-розшукової діяльності, у кримінальних провадженнях, розпочатих за матеріалами ОРС, про підозру не повідомлено жодній особі;
- за поверхового підходу до здійснення нагляду не забезпечується своєчасність реагування на незаконні рішення в ОРС, у тому числі апаратом. По прикладу, заступником прокурора області Плескачем О. І . постанови про заведення справ скасовувалися подекуди лише напередодні закінчення шестимісячного строку їх ведення. Подібна практика склалася також у Лубенській місцевій прокуратурі;
- заявою ОСОБА_8 про шахрайське заволодіння грошовими коштами в сумі 10 тис. грн. повідомлення лише зареєстровано в ЖЄО (Полтавський ВП). Тільки за втручання Генеральної прокуратури України місцевою прокуратурою відомості про злочин внесено до ЄРДР;
- під час перевірки виявлено 8 кримінальних правопорушень, відомості про які до ЄРДР не внесено;
- слабкою є роль процесуальних керівників, якими нерідко у провадженнях надаються формальні вказівки, що лише дублюють норми процесуального законодавства або плани розслідування, а відтак активізації слідства жодним чином не сприяють. Дієвий контроль за їх виконанням та прийняттям законних рішень не здійснюється;
- особливу стурбованість викликають факти безпідставного закриття кримінальних проваджень стосовно службових осіб та про тяжкі злочини;
- нерідко без проведення всіх необхідних слідчих дій кримінальні провадження про злочини у бюджетній сфері незаконно закриваються, що залишається без уваги прокурорів. У зв`язку з неповнотою досудового розслідування під час перевірки скасовано рішення про закриття проовадження за фактом зловживання повноваженнями службовими особами ПАТ "Полтавський домобудівельний комбінат", які не сплатили до спеціального фонду Супрунівського сільського бюджету внесок про пайову участь у розмірі близько 1 млн. гривень;
- недостатня ефективність роботи щодо розслідування злочинів за фактами проявів сепаратизму, вчинення терористичних актів, фінансування тероризму та посягання на територіальну цілісність України;
- суттєві нарікання викликає організація розслідування у кримінальних провадженнях, що надійшли з-за кордону в порядку перейняття;
- попри вимоги наказу Генеральної прокуратури України від 18.09.2015 №223 щодо забезпечення керівниками регіональних прокуратур особистого контролю за станом та ефективністю досудового розслідування у таких кримінальних провадженнях, жодне з восьми проваджень у прокурора області не заслуховувалося. Місцеві прокуратури на підвищення ефективності цієї роботи листами не спрямовувалися;
- прокурори належно не реагують на незаконні судові рішення в частині призначення покарань, у тому числі за сукупністю вироків (вироки Глобинського районного суду стосовно ОСОБА_9 та Крюківського районного суду м. Кременчука стосовно ОСОБА_10 );
- продовжують мати місце випадки внесення місцевими прокуратурами подань за неперевіреною інформацією та з формальних дістав, що покращенню стану законності у вказаній сфері не сприяє.
- лише за втручання Генеральної прокуратури України прокуратурою області підготовлено проект позову в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України про визнання недійсним рішення виконкому Пирятинської міської ради та виданих свідоцтв на майновий комплекс будівель і споруд "Пирятинського комбінату хлібопродуктів" ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" і визнання за державою права власності на нього, хоча про це було відомо ще з 2016 року.          З огляду на викладене, колегія суддів наголошує, що встановлені недоліки в діяльності Прокуратури Полтавської області доводять наявність підстав у Генерального прокурора України звернутись до Ради прокурорів України з відповідним поданням, а отже правомірність дій останнього.
Щодо посилання позивача на наявність не однієї, а двох підстав для видання спірного наказу про звільнення, а саме: 1. Неналежне виконання позивачем посадових обов`язків, установлених для адміністративної посади - керівника регіональної прокуратури; 2. Скасування позивачу допуску до державної таємниці, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до наказу Генеральної прокуратури України № 96 к від 12.07.2018 року, підставою для звільнення позивача було неналежне виконання посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади.
Зазначення у дужках оскаржуваного наказу посилання на ч.5 ст. 26 Закону України «Про державну таємницю», на переконання колегії суддів, не доводить того факту, що підставою для звільнення було саме скасування допуску до державної таємниці та, відповідно спростовує посилання апелянта на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 10.07.2018 року у справі № 1640/2331/18, якою зупинено дію розпорядження Управління Служби безпеки України у Полтавській області від 03.07.2018 року № 92д, яким ОСОБА_1 було скасовано допуск до державної таємниці.
На переконання колегії суддів, необґрунтованими є також твердження позивача на неможливість видання спірного наказу Генеральної прокуратури України в період тимчасової непрацездатності позивача, з огляду на наступне.
Як вбачається із листка непрацездатності, що міститься у матеріалах справи, ОСОБА_1 в період з 11.07.2018 року по 13.07.2018 року перебував на лікарняному, разом з тим, про вказану обставину відповідача було повідомлено лише 16.07.2018 року (був зданий листок непрацездатності до кадрового підрозділу прокуратури Полтавської області), про те, що з 11.07.2018 року, як наголошує відповідач, ОСОБА_1 перебував на лікарняному, керівництво Генеральної прокуратури України повідомлено не було, при ознайомленні під підпис 13.07.2018 року з оскаржуваним наказом про звільнення, про перебування позивача на лікарняному позивачем також не повідомлялось.     
Позивачем дані факти не спростовано.
Варто також наголосити, що за правилами ч. 4 ст. 41 Закону звільнення прокурора з адміністративної посади чи припинення його повноважень на адміністративній посаді, крім випадку, передбаченого п. 2 ч. 2 цієї статті, не припиняє його повноважень прокурора та не тягне за собою розірвання трудових відносин з таким працівником. Керівник регіональної прокуратури є прокурором органу прокуратури (п. 8 ч. 1 ст. 15 Закону). Прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає у прокуратурі (ч. 2 ст. 15 Закону).
Згідно з абз. 1 ч. 5 ст. 41 Закону після звільнення прокурора з адміністративної посади він не пізніше одного місяця призначається на одну з вакантних посад у цьому ж органі прокуратури або в разі відсутності вакантних посад переводиться на посаду до іншого органу прокуратури того ж або нижчого рівня за його письмовою згодою. У таких випадках рішення про призначення на посаду приймається керівником відповідного органу прокуратури.
Лише у разі відмови від призначення на вакантну посаду у відповідному органі прокуратури або від переведення на посаду до іншого органу прокуратури у зазначений строк прокурор звільняється з посади прокурора (абз. 2 ч. 5 цієї ст. 41 Закону). До часу прийняття рішення про призначення прокурора на посаду, переведення на посаду до іншого органу прокуратури або звільнення з посади прокурора за ним зберігаються гарантії матеріального, соціального та побутового забезпечення, передбачені законодавством для прокурорів (абз. З ч. 5 цієї статті Закону).
Таким чином, після звільнення з адміністративної посади прокурора Полтавської області трудовий договір з ОСОБА_1 не припинявся.
Трудове законодавство встановлює юридичні гарантії забезпечення прав працівника від незаконного звільнення, однією з яких є передбачена ч. 3 ст. 40, ч. 2 ст. 41 КЗпП України заборона звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності, саме у разі розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця - тобто припинення трудових відносин.
Ураховуючи, що після звільнення з адміністративної посади прокурора Полтавської області трудовий договір з ОСОБА_1 не припинявся, вимоги ч. 3 ст. 40 КЗпП України до спірних правовідносин не застосовуються.
Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 жовтня 2019 року - без змін.
Керуючись ст..ст. 241, 242, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -  
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 жовтня 2019 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя:                                                                       О.Є.Пилипенко 

Суддя:                                                                                 Я.Б.Глущенко     

                                                                                                    Л.Т.Черпіцька 

Повний текст виготовлено 28 липня 2020 року.