КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2020 року                                                                                                          місто Київ
єдиний унікальний номер справи: 369/8332/18                                            
номер провадження: 22-ц/824/407/2020                        
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),
суддів: Савченка С.І., Яворського М.А.,  
за участю секретаря - Орел П.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» - адвоката Кислощук Яни Сергіївни та за апеляційною скаргою представника акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» - адвоката Богдана Сергія Володимировича на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 липня 2019 року у складі судді Дубас Т.В., у справі за позовом ОСОБА_1 , правонаступниками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та по газифікації «Київоблгаз», товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» про визнання протиправними дій та припинення дії, яка порушує право,
В С Т А Н О В И В:
У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та по газифікації «Київоблгаз» (далі - ПАТ «Київоблгаз»), товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» (далі - ТОВ «Київоблгаз Збут») про визнання протиправними дій та припинення дії, яка порушує право.
Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що він є власником будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та з 2013 року є споживачем послуг із газопостачання, які надавалися Києво-Святошинською філією з експлуатації газового господарства ПАТ «Київоблгаз». Вказував, що 24 грудня 2014 року між ним та ПАТ «Київоблгаз» був укладений договір про надання послуг з газопостачання зі строком дії з 01 січня 2013 року. З липня 2015 року постачальником газу до будинку позивача є ТОВ «Київоблгаз Збут».
Позивач зазначав, що 26 лютого 2015 року ПАТ «Київоблгаз» звернулось до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з нього заборгованості за послуги з газопостачання у сумі 26 341 грн 71 коп. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 липня 2017 року судовий  наказ було скасовано. Вказував, що                    15 листопада 2016 року від Києво-Святошинської філії з експлуатації газового господарства ПАТ «Київоблгаз» він отримав повідомлення про заборгованість у сумі 34 231 грн 00 коп. та припинення газопостачання, а 13 січня 2017 року він отримав повідомлення про заборгованість у сумі 33 373 грн 21 коп. та припинення газопостачання. Також він отримав рахунок за газ та послуги з газопостачання за січень 2017 року, в якому зазначено, що заборгованість станом на 01 січня 2017 року становить 33 373 грн 21 коп., перерахунок у січні 2017 року - 20 220 грн 96 коп. Тобто, залишок боргу складає 13 152 грн 25 коп. Однак інформації про те на якій підставі це було зроблено, позивачу надано не будо. 
Вказував, що він неодноразово звертався до відповідача з проханням роз`яснити підстави виникнення боргу, надання інформації про здійснені платежі та іншу інформацію, яка може спростувати чи підтвердити наявність боргу. Однак йому не було надано відповідь з наданням всіх обстежень його обладнання із показниками лічильника газу, та інших документів, що містять показники лічильника газу за 2013-2016 роки, тарифів, які застосовувались у 2013-2016 роках та їх нормативне обґрунтування, платежів, здійснених позивачем за 2013-2016 роки із зазначенням призначення платежу та наданням банківських виписок. 
Зазначав, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від   20 вересня 2017 року у справі № 369/11348/16-ц вказані вище повідомлення про заборгованість та припинення газопостачання визнано протиправними у зв`язку із недоведеністю розміру заборгованості. 18 грудня 2017 року позивач отримав повідомлення про припинення газопостачання та погашення простроченої заборгованості, яке було підписано представником ТОВ «Київоблгаз Збут» Шлак Л.В. Проте, суму заборгованості у цьому повідомленні не вказано. 13 березня 2018 року позивачу було вручено повідомлення ПАТ «Київоблгаз» про заборгованість та припинення газопостачання, у якому вказано борг   15 109 грн 00 коп. Однак представники ПАТ «Київоблгаз» не змогли пояснити походження боргу та намагалися відключити газопостачання. 06 липня 2018 року ТОВ «Київоблгаз Збут» направило позивачу повідомлення про заборгованість та припинення газопостачання, у якому вказано борг у розмірі 12 589 грн 00 коп. та надано строк на сплату заборгованості                10 днів. Аналогічне повідомлення ТОВ «Київоблгаз Збут» було вручено 12 липня 2018 року на суму 12 589 грн 00 коп., проте строк сплати боргу не визначений. На звернення позивача відповідачем не було надано детального обґрунтування заборгованості із зазначенням показників споживання, тарифів та платежів. 
Позивач вказував, що 01 грудня 2014 року відповідачем було складено акт, у якому зазначено показники його лічильника - 48 870 куб.м., а 25 грудня 2014 року було проведено звірку розрахунків, де також вказано показники лічильника на грудень 2014 року -                    48 870 куб.м. Зазначав, що він отримав лист ПАТ «Київоблгаз» від 22 червня 2016 року               №3-3088, у якому вказано, що станом на грудень 2014 року показники лічильника становлять 50 400 куб.м., що суперечить акту обстеження від 01 грудня 2014 року. У подальшому ПАТ «Київоблгаз» листом від 17 листопада 2017 року повідомило позивача про борг станом на              31 жовтня 2017 року у сумі 13 168 грн 74 коп. Вказував, що у листі ПАТ «Київоблгаз» від              28 березня 2018 року йому повідомлено про недоплату: за 2013 рік у сумі 14 972 грн 50 коп., за 2014 рік - 560 грн 92 коп., за липень - серпень 2015 року - 49 грн 78 коп.; за жовтень 2015 року - березень 2016 року - 4 354 грн 87 коп.; за жовтень 2016 року - березень 2017 року  - 953 грн 88 коп., за квітень 2017 року - листопад 2017 року - 2 791 грн 98 коп., а також те, що за ним рахується борг станом на 28 березня 2018 року у розмірі 12 506 грн 77 коп. Вважав, що ці розрахунки відповідача не відповідають дійсності, оскільки вказана сума боргу відповідачам не підтверджена наведеними у цьому ж листі щорічними розрахунками. Крім того зазначав, що відносно заборгованості за 2013 рік у розмірі 14 972 грн 50 коп. сплив строк позовної давності. 
Вказував, що з липня 2015 року постачальником газу є ТОВ «Київоблгаз Збут», яке вимагає від нього сплатити борг. Зазначав, що борг за 2013 рік виник перед ПАТ «Київоблгаз», однак у порушення вимог ст.516 ЦК України його не повідомили про відступлення права вимоги та не надали доказів переходу права вимоги за 2013-2014 роки від ПАТ «Київоблгаз» до ТОВ «Київоблгаз Збут». Тому вважає, що він не повинен виконувати зобов`язання перед ТОВ «Київоблгаз Збут». 
Також зазначав, що 31 липня 2015 року між ТОВ «Київоблгаз Збут» та ПАТ «Київоблгаз» було укладено договір доручення № 1-2015-337, за яким ТОВ «Київоблгаз Збут» отримало інформацію про його заборгованість перед ПАТ «Київоблгаз» до                    01 липня 2015 року у розмірі 29 709 грн 07 коп. У результаті взаєморозрахунків за інформацією ТОВ «Київоблгаз Збут» станом на 11 вересня 2018 року його заборгованість перед ПАТ «Київоблгаз» складає 12 550 грн 57 коп. 
На підставі наведеного, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 13 листопада 2018 року, ОСОБА_1 просив:
визнати протиправним повідомлення ПАТ «Київоблгаз» від 13 березня 2018 року та повідомлення ТОВ «Київоблгаз Збут» від 18 грудня 2017 року, від 06 липня 2018 року, від 12 липня 2018 року про заборгованість та припинення газопостачання будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; 
заборонити ПАТ «Київоблгаз» та ТОВ «Київоблгаз Збут» здійснювати будь-які заходи щодо припинення газопостачання зазначеного будинку на підставі повідомлень про заборгованість та припинення газопостачання від 18 грудня 2017 року, від 13 березня 2018 року, від 06 липня 2018 року, від 12 липня 2018 року; 
зобов`язати ПАТ «Київоблгаз» та ТОВ «Київоблгаз Збут» здійснити перерахунок розрахунків за газ та послуги газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , що належить  ОСОБА_1 за період з 2013 року по 2018 рік та виключити заборгованість, що станом на 11 вересня 2018 року склала 12 550 грн 57 коп. 
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 липня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправним повідомлення ПАТ «Київоблгаз» від 13 березня 2018 року та ТОВ «Київоблгаз Збут» від 18 грудня 2017 року, 06 липня 2018 року, 12 липня 2018 року про заборгованість та припинення газопостачання будинку АДРЕСА_1 .
Зобов`язано ПАТ «Київоблгаз» та ТОВ «Київоблгаз Збут» здійснити перерахунок розрахунків за газ та послуги газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 за період з 2013 року по 2018 рік.
У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ТОВ «Київоблгаз Збут» - адвокат Кислощук Я.С. подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 повністю, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не зазначив за який  період наявний спір та який саме спір, не визначено у період дії чиєї ліцензії з постачання природного газу за регульованим тарифом АТ «Київоблгаз» чи ТОВ Київоблгаз Збут», які надавали відповідні послуги у різні періоди. Вказує, що ТОВ «Київоблгаз Збут» є суб`єктом господарювання, що в установленому порядку отримало ліцензію на постачання природного газу за регульованим тарифом з 01 липня 2015 року та виступає гарантованим постачальником газу для побутових споживачів Київської області, відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) № 1588 від 21 травня 2015 року. Натомість у період з 01 січня 2013 року по 01 липня 2015 року постачальником природного газу за регульованим тарифом та газорозподільним підприємством на зазначеній території виступало ПАТ «Київоблгаз», в особі Києво-Святошинської філії по експлуатації газового господарства. ПАТ «Київоблгаз» з 01 липня 2015 року було виключно газорозподільним підприємством (Оператором ГРМ). Зазначає, що з рішення суду не можливо встановити кого саме із відповідачів зобов`язано здійснити перерахунок, на якій підставі та за який період. Вказує, що рахунок у банку зі спеціальним режимом використання ПАТ «Київоблгаз» було закрито, що унеможливлює надходження платежів від споживачів в рахунок оплати заборгованості перед ПАТ «Київоблгаз». Тому на виконання п.2.1.1.3 договору доручення №1-2015-337 від 31 липня 2015 року ПАТ «Київоблгаз» було передано відомості щодо заборгованості ОСОБА_1 , який  є власником особового рахунку за адресою споживання природного газу: АДРЕСА_1 у сумі 29 709 грн 07 коп. відповідно до показника лічильника газу - 53 090 куб.м. При уточненні обсягів споживання за 2014 рік проведено перерахунок зміни цінової категорії з третьої на другу у січні 2017 року на суму 20 020 грн 32 коп. та заборгованість за надані послуги з газопостачання обліковувалась у розмірі 9 688 грн 75 коп. На виконання умов договору доручення №1-2015-337 від 31 липня 2015 року ТОВ Київоблгаз Збут» було проведено діяльність щодо збору грошових коштів зі споживача природного газу - боржника         ОСОБА_1 у сумі 9 688 грн 75 коп. З урахуванням усіх оплат по особовому рахунку у позивача виникла заборгованість в сумі 12 780 грн 47 коп. відповідно до показників лічильника 60 935 куб.м. перед ТОВ Київоблгаз Збут» станом на 31 липня 2018 року. Загальний обсяг газу, що було поставлено позивачу ТОВ «Київоблгаз Збут» станом на                     31 липня 2018 року складає 7 845 куб.м. на суму 39 102 грн 67 коп. 
Вказує, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку, що повідомлення про заборгованість направлено ПАТ «Київоблгаз» у період, коли останнє не надавало послуг з газопостачання, оскільки суд не дав оцінки доводам відповідача про те, що повідомлення про заборгованість від 18 грудня 2017 року, від 06 липня 2018 року та від 12 липня 2018 року направлено ТОВ «Київоблгаз Збут» на відповідному бланку.
Також не погоджуюсь з рішенням суду першої інстанції, представник АТ «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» - адвокат Богдан С.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність  висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що у рішенні суду першої інстанції не зазначено за який період наявний спір та який саме спір, не визначено у період дії чиєї ліцензії з постачання природного газу за регульованим тарифом АТ «Київоблгаз» чи ТОВ Київоблгаз Збут», які надавали відповідні послуги у різні періоди. У період з 01 січня 2013 року по 01 липня 2015 року постачальником природного газу за регульованим тарифом та газорозподільним підприємством на зазначеній території виступало ПАТ «Київоблгаз», в особі Києво-Святошинської філії по експлуатації газового господарства. ПАТ «Київоблгаз» з 01 липня 2015 року було виключно газорозподільним підприємством (Оператором ГРМ). Зазначає, що з рішення суду не можливо встановити кого саме із відповідачів зобов`язано здійснити перерахунок, на якій підставі та за який період.
Вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що відповідачі не надали належних доказів на обґрунтування проведених ними розрахунків заборгованості, правомірності застосування відповідних тарифів за споживання газу. Зазначає, що  нарахування вартості витрат природного газу по особовому рахунку позивача здійснювалося за обсягами споживання за показаннями лічильника газу, а з 11 грудня 2013 року  було враховано також 50% знижку на оплату комунальних послуг на 1 особу, що передбачена Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка надається в межах соціальних стандартів, встановлених чинним законодавством України. Розрахунки заборгованості позивача проводились відповідно до вимог Правил №2246. Відповідно до даних, що надані Києво-Святошинською ФЕГГ ПАТ «Київоблгаз», споживання за 2013-2015 роки по особовому рахунку                  ОСОБА_1 склало 18 076 куб.м. та заборгованість становила 9 688 грн 75 коп. Зазначає,  позивач невірно вказує про те, що його збудований будинок було зареєстровано в жовтні 2013 року та він не знає звідки виникла сума боргу, оскільки 30 січня 2013 року позивачем, як власником особового рахунку за адресою: АДРЕСА_1 оплачена квитанція на суму 1 450 грн 80 коп. відповідно до показників лічильника 36 000 куб.м., що відповідають діапазону показників, зафіксованими на початку 2013 року. Вказує, що згідно квитанцій позивача за 2013 рік ним спожито 8500 куб.м. Саме у цей період сталося виникнення боргу, який не було погашено споживачем на момент анулювання ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу на території Київської області. Загалом недоплата позивача за 2013 рік становила 14 972 грн 50 коп. При уточненні обсягів споживання за 2014 рік проведено перерахунок зміни цінової категорії з третьої на другу у січні 2017 року на суму 20 020 грн 32 коп. Всього недоплата за 2014 рік становить 1 548 грн 53 коп. Станом на 01 липня 2015 року, тобто на період анулювання ліцензії ПАТ «Київоблгаз» на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу на території Київської області заборгованість на рахунку позивача становила 9 688 грн 75 коп. Зазначає, що рахунок у банку зі спеціальним режимом використання ПАТ «Київоблгаз» було закрито, у зв`язку з чим унеможливилось надходження платежів від споживачів в рахунок оплати заборгованості перед ПАТ «Київоблгаз». Крім того вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що ПАТ «Київоблгаз» направило повідомлення про заборгованість позивача у час, коли воно не надавало послуг з газопостачання. Зазначає, що суд першої інстанції не дав оцінки доводам ПАТ «Київоблгаз» про те, що ним повідомлення на адресу позивача від 13 березня 2018 року, яке позивач просить визнати протиправним, не направлялось, оскільки на момент видачі даного повідомлення, ПАТ «Київоблгаз» вже не було постачальником даного виду послуг та заборгованість перед ПАТ «Київоблгаз» на момент анулювання ліцензії, у відповідності до розрахунку заборгованості була зафіксована відповідно до показників лічильника 53090 куб.м. Тобто, обсяг газу на показники лічильника  з 53 090 куб.м. по   60 182 куб.м. було надано позивачу у період дії ліцензії ТОВ «Київоблгаз Збут». Тому вважає, що суд дійшов передчасного висновку, що повідомлення про заборгованість направлено ПАТ «Київоблгаз» у період  коли останнє не надавало послуг з газопостачання, оскільки суд не дав оцінки доводам відповідача про те, що повідомлення про заборгованість від 18 грудня 2017 року, від 06 липня 2018 року та від 12 липня 2018 рок направлено ТОВ «Київоблгаз Збут» на відповідному бланку.
Представник ОСОБА_1 - адвокат Пусєва К.О. подала відзив на апеляційну скаргу представника ТОВ «Київоблгаз Збут» - адвоката Кислощук Я.С., в якому зазначає, що відповідачі в ході судового розгляду не надали належних доказів на обґрунтування проведених ним розрахунків заборгованості, правомірності застосування відповідних тарифів за споживання газу. Тому вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідачами не доведено наявності заборгованості позивача та обгрунтовано визнав неправомірними повідомлення про припинення газопостачання,  зобов`язавши відповідачів здійснити перерахунок боргу. У апеляційній скарзі ТОВ «Київоблгаз Збут» не підтвердило належними доказами наявність боргу. Вважає, що апеляційна скарга ТОВ «Київоблгаз Збут»  є безпідставною та необґрунтованою. Просить апеляційну скаргу представника ТОВ «Київоблгаз Збут» - адвоката Кислощук Я.С. залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.  
Представник АТ «Київоблгаз» - адвокат Богдан С.В. подав  відзив на апеляційну скаргу представника ТОВ «Київоблгаз Збут» - адвоката Кислощук Я.С., в якому просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові                    ОСОБА_4 . 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 липня 2019 року залучено до участі у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , правонаступниками процесуальних прав та обов`язків ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Доводів в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про заборону ПАТ «Київоблгаз» та ТОВ «Київоблгаз Збут» здійснювати будь-які заходи щодо припинення газопостачання, апеляційні скарги не містять, тому відповідно до положень                           ч.1 ст.367 ЦПК України законність ухваленого у цій частині рішення суду першої інстанції колегією суддів не перевіряється.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, враховуючи доводи, викладені у відзивах на апеляційні скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково з таких підстав.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону відповідає не в повній мірі. 
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що                     24 грудня 2014 року між ПАТ «Київоблгаз» та ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг з газопостачання до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до умов якого  постачальник зобов`язався поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язався своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.
Встановлено, що 25 грудня 2014 року між сторонами підписано акт звірки взаємних розрахунків.
Згідно з постановою НКРЕКП № 1587 від 21 травня 2015 року з 01 липня 2015 року ПАТ «Київоблгаз» анульовано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу на території Київської області, ПАТ «Київоблгаз» стало виключно газорозподільним підприємством.
Натомість, суб`єктом господарювання, що в установленому порядку отримав ліцензію на постачання природного газу за регульованим тарифом з 01 липня 2015 року стало ТОВ «Київоблгаз Збут», яке з 01 липня 2015 року є постачальником газу для побутових споживачів Київської області.
Вказані обставини не заперечуються учасниками справи.
За змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до п.2 глави III Правил постачання природного газу, що затверджені постановою НКРЕКП № 2496 від 30 серпня 2015 року, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України.
Згідно з п.1 вказаного вище договору про надання населення послуг з газопостачання від 24 грудня 2014 року, що виконавець зобов`язується безперервно надавати споживачеві послуги з постачання природного або скрапленого газу від групових резервуарних установках для побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення житлових приміщень, з гарантованим рівнем надійності, безпеки та якості та величиною тиску, а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати надані послуги та встановленими тарифами (цінами) у строки і на умовах, передбачених цим договором.
Відповідно до п.29 цього договору виконавець має право припиняти газопостачання газу споживачеві у разі несвоєчасної та/або неповної оплати послуг з газопостачання.
Встановлено, що нарахування ОСОБА_1 коштів за спожитий природний газ здійснюється за показаннями лічильника газу.
Згідно з п.22 договору про надання населенню послуг з газопостачання від 24 грудня 2014 року, за наявності лічильника газу розрахунок за надані послуги проводиться за встановленими цінами на підставі фактичних показників лічильника.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до копій квитанції, наданих позивачем, останній самостійно вносив показники лічильника, обсяги використаного природного газу та проводив відповідні розрахунки.
18 грудня 2017 року позивачем було отримано повідомлення про припинення газопостачання та погашення простроченої заборгованості від 18 грудня 2017 року без зазначення у ньому суми заборгованості, яке було підписано представником ТОВ «Київоблгаз Збут».
13 березня 2018 року позивачу було вручено повідомлення від Києво-Святошинської філії з експлуатації газового господарства ПАТ «Київоблгаз» про заборгованість та припинення газопостачання, якому вказано, що заборгованість становить 15 109 грн 00 коп.
06 липня 2018 року ТОВ «Київоблгаз Збут» направило ОСОБА_1 повідомлення про заборгованість та припинення газопостачання, у якому вказано борг 12 589 грн 00 коп. та надано строк на сплату заборгованості до 16 липня 2018 року.
Аналогічне повідомлення ТОВ «Київоблгаз Збут» було вручено ОСОБА_1                            12 липня 2018 року, якому вказано суму заборгованості у розмірі 12 589 грн 00 коп. Однак строк сплати боргу не встановлений.
По справі встановлено, що відповідно до довідки ПАТ «Київоблгаз» від 13 серпня 2018 року заборгованість у ОСОБА_1 перед ПАТ «Київоблгаз» відсутня (а.с. 68, т.1).
Згідно проведеного ТОВ «Київоблгаз Збут» розрахунку заборгованості по особовому рахунку НОМЕР_1 заборгованість за адресою: АДРЕСА_1 станом на 11 вересня 2018 року становить 12 550 грн 57 коп.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до ПАТ «Київоблгаз» щодо з`ясування розміру заборгованості, підстави її нарахування, а також те, що вказані у повідомленнях суми заборгованості нараховані без врахування вартості послуг на час їх надання. 
Отже, між споживачем та надавачем послуг наявний спір щодо наявності заборгованості за надані послуги з газопостачання.
Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Частина 2 ст. 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідачі ПАТ «Київоблгаз» і ТОВ «Київоблгаз Збут» не надали суду належних доказів на обґрунтування проведених ним розрахунків заборгованості, правомірності застосування відповідних тарифів за споживання газу за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 2013 року по 2018 рік, оскільки як встановлено судом першої інстанції позивач самостійно вносив фактичні показники лічильника, обсяги використаного природного газу та проводив відповідні розрахунки, що не враховано відповідачами при здійсненні ними розрахунків заборгованості у вказаний вище період.    
Установивши вказані обставини, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині зобов`язання відповідачів здійснити перерахунок розрахунків за газ та послуги газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 2013 року по 2018 рік.
Доводи апеляційних скарг про те, що з рішення суду першої інстанції не можливо встановити кого саме із відповідачів зобов`язано здійснити перерахунок, на якій підставі та за який період, не заслуговують на увагу, оскільки рішенням суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог зобов`язано ПАТ «Київоблгаз» та ТОВ «Київоблгаз Збут» здійснити перерахунок розрахунків за газ та послуги газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 2013 року по 2018 рік, у який до 01 липня 2015 року постачальником газу для побутових споживачів Київської області було ПАТ «Київоблгаз», а після 01 липня 2015 року - ТОВ «Київоблгаз Збут». 
З огляду на викладене, доводи апеляційних скарг щодо незгоди з рішенням суду першої інстанції в частині зобов`язання ПАТ «Київоблгаз» і ТОВ «Київоблгаз Збут» здійснити перерахунок розрахунків за газ та послуги газопостачання, є необґрунтованими. Доводи апеляційних скарг в цій частині зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна правова оцінка. 
Разом з тим, колегія суддів не погоджується із рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними повідомлень та припинення газопостачання з таких підстав.
Згідно з положеннями ч.ч.1,2 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.
Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Оскільки положення Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.
Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13.
Ефективність як критерій способу захисту цивільного права полягає в тому, що його реалізація призведе до відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи.
Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Здебільшого такий спосіб прямо визначений спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.
Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 17 червня 2020 року у справі № 658/3048/17.
Відповідно до вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У даному випадку спеціальним законом, який регламентує цивільні правовідносини, що склалися між сторонами до 01 жовтня 2015 року є Закон України «Про засади функціонування ринку природного газу», а після 01 жовтня 2015 року є Закон України «Про ринок природного газу». Також спірні правовідносини урегульовані Правилами надання населенню послуг з газопостачання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №2246 від 09 грудня 1999 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Однак наведеними вище нормативними актами не передбачено такого способу захисту порушеного права як визнання протиправними повідомлень та припинення газопостачання.
Таким чином обраний позивачем ОСОБА_1 , правонаступниками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , спосіб захисту порушеного права є неналежним, оскільки суперечить вимогам чинного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України  суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч.2 ст.264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Враховуючи, що обраний позивачем ОСОБА_1 , правонаступниками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , спосіб захисту порушеного права суперечить вимогам чинного законодавства та приймаючи до уваги, що за змістом ч.1 ст.13 ЦПК України,                       ч.2 ст.264 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги      ОСОБА_1 , правонаступниками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про визнання протиправним повідомлення ПАТ «Київоблгаз» від 13 березня 2018 року та ТОВ «Київоблгаз Збут» від 18 грудня 2017 року, 06 липня 2018 року, 12 липня 2018 року про заборгованість та припинення газопостачання будинку по АДРЕСА_1 , не підлягають задоволенню з наведених вище підстав. 
Суд першої інстанції у порушення вимоги ст.264 ЦПК України наведених вище вимог закону та обставин справи не врахував, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , правонаступниками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання протиправним повідомлення ПАТ «Київоблгаз» від 13 березня 2018 року та ТОВ «Київоблгаз Збут» від 18 грудня 2017 року, 06 липня 2018 року, 12 липня 2018 року про заборгованість та припинення газопостачання будинку, по АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції,  обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправними повідомлень та припинення газопостачання не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, наведені вище порушення призвели до неправильного вирішення справи, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду в цій частині та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог з наведених вище підстав.
Представник ОСОБА_1 - адвокат Пусєва К.О. подала до апеляційного суду клопотання, у якому просила постановити окрему ухвалу щодо ПАТ «Київоблгаз» та ТОВ «Київоблгаз Збут» з вимогою недопущення невиконання (ігнорування) ухвали про забезпечення позову від 14 серпня 2018 року, а саме, спроб працівників ПАТ «Київоблгаз» припинити газопостачання будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , притягнення до відповідальності посадових осіб ПАТ «Київоблгаз» та ТОВ «Київоблгаз Збут», з вини яких відбувалися численні спроби відключення газопостачання. Також просила постановити окрему ухвалу про звернення до правоохоронних органів з вимогою зареєструвати у Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомості про обставини, що можуть свідчити про кримінальне правопорушення, що передбачене ст.382 КК України посадовими особами   ПАТ «Київоблгаз» та ТОВ «Київоблгаз Збут», а саме, умисне невиконання ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 серпня 2018 року у справі №369/8332/18.
Відповідно до ч.1 ст.262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.
Постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду апеляційної інстанції, яке він може реалізувати у випадку виявлення при вирішенні спору по суті порушення певним органом чи особою вимог законодавства.
Втім, колегія суддів, розглядаючи клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Пусєвої К.О. про постановлення  окремої ухвали щодо протиправних дій з боку працівників та посадових осіб ПАТ «Київоблгаз» і ТОВ «Київоблгаз Збут», не встановила передбачених законом підстав для його задоволення.        
Керуючись ст.ст.374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,   
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут»- адвоката Кислощук Яни Сергіївни та апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» - адвоката Богдана Сергія Володимировича - задовольнити частково.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 липня 2019 року в частині визнання протиправними повідомлень та припинення газопостачання скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині про відмову у задоволенні цих позовних вимог.       
В іншій частині рішенні суду першої інстанції залишити без змін.  
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Головуючий
 
Судді: