Ухвала                                                                                           Іменем України
03 вересня 2020 року                                                                                                              м. Київ
справа № 631/574/18                                                                                   провадження № 51-4158ск20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Харківського апеляційного суду від 02 червня 2020 року,
встановив:   
За вироком Новозаводського районного суду Харківської області 
від 24 липня 2018 року
 
ОСОБА_4 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
громадянина України, 
уродженця та жителя  

АДРЕСА_1 , 
 
засуджено за ч. 3 ст. 297 Кримінального кодексу України (далі – КК України) до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 років.
 
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено певні обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України. 
Цим же вироком засуджено ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 297 КК України, щодо якого судові рішення не оскаржувалися.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 02 червня 2020 року вирок щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5  залишено без змін.
За вироком суду ОСОБА_4 та ОСОБА_5 засуджені за те, що вони 18 березня 2018 року приблизно о 23:00 та повторно 19 березня 2018 року приблизно о 03:00, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи за попередньою змовою з метою вчинення крадіжки металевих виробів, прийшли на територію Миколаївського кладовища, розташованого на вул. 40 років Перемоги в смт Нова Водолага Харківської обл., де заволоділи елементами металевих огорож, спричинивши потерпілим ОСОБА_6 і ОСОБА_7 матеріального збитку на загальну суму 3958,65 грн. 
У касаційній скарзі прокурор ставить вимогу про скасування ухвали суду апеляційної інстанції стосовно ОСОБА_4 та призначення нового розгляду в цьому суді. Посилається на неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого. Вказує, що при постановленні ухвали апеляційний суд не надав належної оцінки доводам прокурора в апеляційній скарзі про необґрунтованість застосування судом ст. 75 КК України щодо ОСОБА_4 . Зазначає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України).
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов такого.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні  кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій не оспорюються.
Доводи у касаційній скарзі про неправильне застосування судом першої інстанції закону про кримінальну відповідальність, а саме необґрунтоване застосування ст. 75 КК України, аналогічні доводам, наведеним в апеляційній скарзі прокурора. Вони були визнані судом апеляційної інстанції безпідставними з наведенням в ухвалі належних мотивів наїх спростування. 
Визнаючи необґрунтованими доводи прокурора, суд апеляційної інстанції взяв до уваги, що суд першої інстанції, звільняючи  ОСОБА_4  від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, урахував тяжкість злочину, особу винного та конкретні обставини справи. Зокрема, суд взяв до уваги, що  ОСОБА_4 врахував свою поведінку, раніше він був засуджений, але за інші види злочинів та був звільнений з місць позбавлення волі у 2017 році. Після цього пройшов лікування від алкогольної залежності, неофіційно працює, що свідчить, проте що засуджений стає на законний шлях життя. Потерпілі не мають до нього жодних претензій, а також враховано висновок органу пробації про те, що він не становить високої суспільної небезпеки.
Касаційна скарга прокурора не містить переконливих доводів на обґрунтування явної несправедливості призначеногоОСОБА_4 покарання через м`якість.
Урахувавши зазначене, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства, при цьому належним чином обґрунтував своє рішення, зазначивши підстави застосування ст. 75 КК України. 
Відповідно до ст. 419 КПК України апеляційний суд належним чином вмотивував свої висновки, з якими погоджується і суд касаційної інстанції. Обставин, які були б підставою для скасування ухвали суду апеляційної інстанції, за доводами прокурора в касаційній скарзі не встановлено. 
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Саме такі обставини встановлено судом при перевірці зазначеної касаційної скарги.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Харківського апеляційного суду від 02 червня 
2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:

 
ОСОБА_1                   ОСОБА_2                                  ОСОБА_3