Ухвала
 
30 червня 2020 року
місто Київ
 
справа № 278/1438/19
провадження № 61-9461ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 12 грудня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 13 травня 2020 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Рада садівницьких товариств масиву «Березівський», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 
про визнання недійсними рішень та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Стислий виклад позиції позивача
У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним рішення загальних зборів Обслуговуючого кооперативу «Рада садівницьких товариств масиву «Березівський» (далі - кооператив), оформлене протоколом від 09 червня 2018 року № 4, яким відмовлено позивачу у вступі до членів кооперативу; визнання недійсним рішення загальних зборів кооперативу, оформлене протоколом від 27 травня 2017 року № 6, яким земельні ділянки № НОМЕР_1, № НОМЕР_2 закріплено за ОСОБА_2 , земельну ділянку № НОМЕР_3 закріплено за ОСОБА_3 ; зобов`язання відповідача прийняти позивача до складу членів кооперативу.
Позов обґрунтовано тим, що позивач та треті особи є спадкоємцями, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , яка була членом кооперативу.
Оскільки позивач є спадкоємцем ОСОБА_6 , він звернувся до відповідача із заявою про прийняття його у члени кооперативу, проте, у такій заяві позивачу відмовлено.
Також позивач дізнався, що земельні ділянки, якими користувалася ОСОБА_6 , були закріплені за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
На переконання позивача, постановлені кооперативом рішення є протиправними.
Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 12 грудня 2019 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 13 травня 2020 року, у задоволенні позову відмовлено.
Суд першої інстанції зробив висновок, що оскільки зі смертю ОСОБА_6 припинилося її членство у кооперативі, спірні земельні ділянки належали їй на праві користування на підставі рішення зборів кооперативу без укладення відповідного договору про право користування земельними ділянками із власником землі, таке право не входить до спадкової маси, позовні вимоги є безпідставними.
Суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції щодо безпідставності позовних вимоги, визнав такий висновок правильним, який відповідає встановленим судом обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.
Суд апеляційної інстанції зробив висновок, що позивачем не доведено, що ОСОБА_6 за життя набула права власності чи оренди на спірні земельні ділянки у визначений законом спосіб. За відсутності такого права у спадкодавця, воно не може перейти до позивача, як спадкоємця померлої.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанцій зробив висновок, що смерть ОСОБА_6 автоматично припинила її членство у кооперативі, а право членства в кооперативі не увійшло до складу спадщини, оскільки нерозривно пов`язано з особою спадкодавця та припинилося внаслідок її смерті.
ІІ. ВИМОГИ та АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
ОСОБА_1 23 червня 2020 року звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Підставами касаційного оскарження зазначених судових рішень заявник визначила:
-          порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального та матеріального права;
-          відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
Верховний Суд вивчив касаційну скаргу та додані до неї матеріали, зробив висновок про наявність підстав для повернення касаційної скарги заявнику, яку подано без додержання вимог процесуального закону, чинного на момент звернення зі скаргою.
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Згідно із частиною першою статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених 
пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
У касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав) (підпункт 1 пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України).
Визначаючи підставу касаційного оскарження, заявник зазначив про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, проте, ураховуючи, що під час розгляду справи судами застосовано положення, зокрема, статті 1218 ЦК України, статей 11, 13, 21 Закону України «Про кооперацію» щодо права набуття членства у кооперативі спадкоємцем, Верховний Суд визнає, що заявником не зазначено норми матеріального та (або) процесуального права, щодо практики застосування яких, на переконання ОСОБА_1 , відсутній висновок Верховного Суду. Наведений довід суд визнає формальним, що не створює підставу для оскарження рішень судів в касаційному порядку.
Верховним Судом враховано, що з приводу оцінки обставин справи у суді касаційної інстанції сформована правозастосовча практика з приводу вирішення такої категорії спорів. Верховним Судом практика розгляду такої категорії спорів відбувається із застосуванням у подібних правовідносинах правових висновків, викладених, зокрема, у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 372/4263/15-ц (провадження 
№ 61-9405св18), постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400 цс 19, 
пункти 63, 75).
За наведених обставин Верховний Суд визнає, що наведена заявником підстава для касаційного оскарження рішення судів першої та апеляційної інстанцій не підтверджена, спростована наведеними прикладами практики Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
Інших підстав касаційного оскарження рішення суду апеляційної інстанції заявником не зазначено.
Виключно посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також посилання на застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду без зазначення на обґрунтування випадків, визначених у пунктах 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.
Таким чином, Верховний Суд констатує, що подана заявником касаційна скарга не містить належного викладу підстав для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).
Враховуючи те, що заявник не виконав вимог процесуального закону під час подання касаційної скарги щодо наведення визначених процесуальним законом підстав касаційного оскарження судових рішень, така скарга підлягає поверненню заявнику.
Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
Керуючись статтями 389, 393, 411 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 12 грудня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 13 травня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Рада садівницьких товариств масиву «Березівський», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсними рішень та зобов`язання вчинити дії, не прийняти до розгляду та повернути заявнику.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                             С. О. Погрібний