Справа № 127/21645/15-ц
Провадження № 22-ц/801/1106/2020
Категорія: 22
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач:Панасюк О. С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року	Справа № 127/21645/15-ц	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Панасюка О. С. (суддя – доповідач),
суддів Шемети Т. М., Якименко М. М.,
з участю секретаря судового засідання Куленко О. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором купівлі-продажу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Короля О. П. від 12 листопада 2015 року, –
в с т а н о в и в:
У вересні 2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду цим позовом, за яким просив стягувати з ОСОБА_2 на його користь 60116 грн 19 к. заборгованості за договором купівлі-продажу від 29 травня 2015 року № 29-05/15, яка складається з:
- 52361 грн 09 к. – несплаченої ціни товару;
- 7385 грн 00 к. – пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (далі НБУ) від суми заборгованості;
- 370 грн 10 к. – три проценти річних від простроченої суми заборгованості
та 1500 грн 00 к. у відшкодування моральної шкоди.
На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 29 травня 2015 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу № 29-05/15, за яким ФОП ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 товар на суму 52361 грн 09 к., що підтверджується підписом ОСОБА_2 в договір купівлі-продажу та видатковій накладній № ЛР-0005231 від 29 травня 2015 року, проте станом на 10 вересня 2015 року кошти за отриманий товар ОСОБА_2 не повернув.
Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 листопада 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 60116 грн 19 к. заборгованості за договором купівлі-продажу № 29-05/15 від 29 травня 2015 року, з яких 52361 грн 09 к. – неоплачена ціна товару, 7385 грн 00 к. – пеня за прострочення виконання зобов`язання, 370 грн 10 к. – три проценти річних. В решті позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати у справі.
Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки ОСОБА_2 , як покупець за договором купівлі-продажу № 29-05/15 від 29 травня 2015 року не виконав зобов`язання щодо оплати отриманого за цим договором товару, то з нього на користь продавця підлягає стягненню ціна товару в розмірі 52361 грн 09 к., а також пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ та три проценти річних за прострочення виконання зобов`язання за кожен день прострочення.
Відмовляючи у стягненні відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог у цій частині.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13 березня 2020 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив заочне рішення суду скасувати, в задоволенні позову відмовити.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції розглянув справу без його участі та за відсутності відомостей про його повідомлення про час і місце розгляду справи. Вказував, що договору купівлі-продажу з ОСОБА_1  не укладав та товару не отримував. Підпис в договорі купівлі-продажу № 29-05/15 та видатковій накладній № ЛР-0005231 від 29 травня 2015 року виконано не ним, а іншою особою.
28 травня 2020 року ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, за яким просив залишити її без задоволення, а заочне рішення суду першої інстанції – без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона підлягає задоволенню з огляду на таке.
Частинами першою – третьою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (таке ж правило містилось у частині першій статті 60 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції).
Таким чином, суд розглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення або змінює рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм процесуального права або неправильним застосуванням норм матеріального права (стаття 376 ЦПК України).
Зокрема, розгляд справи судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим) є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, якщо учасник справи обґрунтовує апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини третьої статті 376 ЦПК України).
Згідно зі статтею 213 ЦПК України у чинній на час розгляду справи судом першої інстанції редакції судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає з огляду на таке.
Як видно зі зворотних повідомлень про вручення рекомендованих поштових відправлень ухвала про відкриття провадження у справі, повідомлення про час та місце розгляду справи на 15 жовтня 2015 року та 12 листопада 2015 року, направлені ОСОБА_2 , повернулась до суду із відміткою про невручення «за закінченням терміну зберігання» (а. с. 38, 40, 41).
Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року і відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.
Зокрема, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» (далі - ЄСПЛ) та пункті 23 рішення ЄСПЛ «Гурепка проти України N 2» наголошено, що принцип рівності сторін – один зі складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, за змістом якого кожна сторона повинна мати розумну можливість обстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її у суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.
Частина перша статті 224 ЦПК України у чинній на час ухвалення заочного рішення судом першої інстанції редакції передбачала можливість ухвалення заочного рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, на підставі наявних у справі доказів.
Згідно з частиною п`ятою статті 74 ЦПК України у зазначеній редакції судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.
У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка фізичним особам, які не мають статусу підприємців надсилається за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно до частин першої – четвертої статті 76 ЦПК України у тій же редакції судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.
Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.
Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування.
У разі відсутності адресата особа, що доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.
Отже, приписи ЦПК України у редакції, яка діяла на час ухвалення судом заочного рішення, не дозволяли дійти висновку, що повернення повістки з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи.
Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року, справа № 752/11896/17, провадження № 14-507 цс 18.
Таким чином, суд першої інстанції фактично ухвалив судове рішення у справі, не пересвідчившись у тому, що відповідачу взагалі відомо про наявність цього позову, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з огляду на порушення принципу змагальності сторін, за змістом якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення своїх процесуальних прав та обов`язків (частина друга статті 10 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, статті 12 чинного ЦПК України), що узгоджується із практикою ЄСПЛ та Верховного Суду.
За таких обставин заочне рішення підлягає перегляду у повному обсязі з дослідженням доказів, які не досліджувались судом першої інстанції, і на які посилався відповідач у заяві про перегляд заочного рішення та апеляційній скарзі (частина третя статті 367 ЦПК України).
Звертаючись до суду ФОП ОСОБА_1 як на підставу позову посилався на невиконання ОСОБА_2 зобов`язання за укладеним у письмовій формі договором купівлі-продажу № 29-05/15 від 29 травня 2015 року, за яким ФОП ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_2 купив товар на загальну суму 52361 грн 09 к., на підтвердження укладення якого надав фотокопії договору та видаткової накладної № ЛР-0005231 від 29 травня 2015 року.
У заяві про перегляд заочного рішення, окрім доводів про неналежне його повідомлення про розгляд справи, заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_2 вказував, що договору з ФОП ОСОБА_1 не укладав, підписи у договорі та видатковій накладній йому не належать. Зазначав про те, що клопотатиме перед судом про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи задля спростування доводів позивача про укладення з ним договору купівлі-продажу.
Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України (ЦК України) за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Відповідно до статті 64 ЦПК України у чинній на час ухвалення заочного рішення редакції письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.
Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.
Згідно з частинами першою – шостою статті 95 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду судом першої інстанції заяви про перегляд заочного рішення та на тепер, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом.
Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.
Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.
Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Частиною першою статті 103 ЦПК України установлено, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:
1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;
2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
У разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні (стаття 109 цього Кодексу).
Ураховуючи відсутність можливості заявити відповідне клопотання під час заочного розгляду справи, а також зміст заяви про перегляд заочного рішення, у якій  ОСОБА_2  вказував на необхідності призначення у справі експертизи для визначення належності йому підпису у договорі купівлі-продажу та видатковій накладній, ухвалою Вінницького апеляційного суду від 16 липня 2020 року задоволено клопотання відповідача, у справі призначено судово-почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. Цією ухвалою зобов`язано ФОП  ОСОБА_3  надати експертами оригінали договору купівлі-продажу № 29-05/15 та видаткової накладної № ЛР-0005231 від 29 травня 2015 року.
Експертною установою ухвала про призначення експертизи була повернута без виконання через ненадання оригіналів документів для дослідження ФОП ОСОБА_3 , а тому апеляційний суд прийшов до висновку, що вважати доведеним факт укладення договору купівлі-продажу № 29-05/15 від 29 травня 2015 року, за яким ФОП ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_2 купив товар на загальну суму 52361 грн 09 к., неможна.
Апеляційний суд відхиляє доводи позивача про те, що оскільки відповідач умисно ухилявся від явки до суду, не надав своїх заперечень проти позову, а строк зберігання первинних фінансових документів скінчився, то вони були знищені, тому що факт ухилення ОСОБА_2 від явки до суду нічим не підтверджений, при зверненні до суду з позовом ФОП ОСОБА_1 повинен був подати ці письмові докази в оригіналі, а також, ураховуючи відсутність фактичного виконання заочного рішення та даних про набрання ним законної сили (у справі не має розписки ОСОБА_2 про вручення йому копії заочного рішення) їх знищення не можна вважати логічно обґрунтованим.
Відповідно до частин першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційна скарга  ОСОБА_2  підлягає задоволенню, то судовий збір в розмірі 1900 грн 00 к. за її подання необхідно стягнути з ФОП  ОСОБА_1  на його користь. 
Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд, –
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 листопада 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення.
У позові ОСОБА_1  до ОСОБА_2  про стягнення боргу за договором купівлі-продажу відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , 1900 (одна тисяча дев`ятсот) грн 00 к. у відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.
       (Повний текст судового рішення складено 15 вересня 2020 року)

       Головуючий                                                        О. С. Панасюк

       Судді:                                                                 Т. М. Шемета

                                                                               М. М. Якименко