Постанова                       
Іменем України
 
01 липня 2020 року
м. Київ
 
справа № 216/5834/15-ц
провадження № 61-2727св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:
 
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,   Фаловської І. М.,
 
учасники справи: 
позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,
відповідач -  ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі судді Кузнецова Р. О., від 06 лютого 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Бондар Я. М., Барильської А. П., Зубакової В. П., від 21 січня 2020 року.
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі -     ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Позовна заява ПАТ «Дельта Банк» мотивована тим, що 29 серпня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір      № 1138919000, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 110 000,00 дол. США з розрахунку 15 % річних за користування кредитом на строк до 25 серпня 2022 року. Банк взяті на себе зобов`язання виконав в повному обсязі.
З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним кредитним договором ОСОБА_1 за договором іпотеки                           № 11389191000-З від 29 серпня 2008 року передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: п`ятикімнатну квартиру, загальною площею 123,7 кв. м, житловою площею 79,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить останній на підставі договору купівлі-продажу від 02 вересня    2004 року.
08 грудня 2011 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого у порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, АКІБ «УкрСиббанк» передало ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінило АКІБ «УкрСиббанк» як кредитора у зазначених зобов`язаннях, а внаслідок передачі від АКІБ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами.
Внаслідок невиконання позичальником умов кредитного договору станом на 01 липня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 5 720 585,60 грн, з яких: сума заборгованості за кредитом - 2 225 956,87 грн, сума заборгованості за відсотками - 2 627 759,41 грн, пеня - 809 794,27 грн, сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості за тілом кредиту - 23 869,79 грн, сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості за відсотками - 33 205,25 грн.
Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 березня 2015 № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно з яким з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк».
Посилаючись на зазначені обставини, ПАТ «Дельта Банк» просило суд звернути стягнення на предмет іпотеки: п`ятикімнатну квартиру, загальною площею 123,7 кв. м, житловою площею 79,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 02 вересня 2004 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Пахомовою Н. І. за реєстровим № 14872, у рахунок виконання основного зобов`язання щодо оплати заборгованості за кредитним договором у розмірі 5 720 585,60 грн, шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 лютого 2019 року задоволено позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк».
Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: п`ятикімнатну квартиру, загальною площею 123,7 кв. м, житловою площею 79,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 02 вересня 2004 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Пахомовою Н. І. за реєстровим № 14872, у рахунок виконання основного зобов`язання щодо оплати заборгованості за кредитним договором у розмірі 5 720 585,60 грн, з яких: сума заборгованості за кредитом - 2 225 956,87 грн, сума заборгованості за відсотками - 2 627 759,41 грн, пеня - 809 794,27 грн, сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості за тілом кредиту - 23 869,79 грн, сума за ставкою 3 % від простроченої заборгованості за відсотками - 33 205,25 грн, шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки, а саме: п`ятикімнатну квартиру, загальною площею 123,7 кв. м, житловою площею 79,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що невиконання позичальником основного зобов`язання за кредитним договором є підставою для задоволення позовних вимог банку щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у обраний позивачем спосіб. Положеннями частини третьої  статті 33, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором. 
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 січня 2020 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, виходив із того, що суд першої інстанції правильно визначився з правовідносинами, які виникли між сторонами, та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору.  
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених ПАТ «Дельта Банк» позовних вимог.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі від 07 лютого 2020 року ОСОБА_1 просить скасувати рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 лютого 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 січня 2020 року, а справу передати на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що місцевим та апеляційним судом повно і всебічно не з`ясовано обставини справи. Судами не враховано, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є суперечливим. Позивачем не було надано суду виписку про стан рахунків, які свідчать про розмір фактично сплаченого кредиту. Клопотання про витребування вказаної виписки були залишені без задоволення. Відсутність виписки та розрахунку заборгованості унеможливлює встановити реальний розмір заборгованості. Таким чином, місцевий суд об`єктивно та всебічно розрахунок заборгованості не дослідив. Також місцевий суд  відмовив у задоволенні клопотання про виклик у судове засідання поручителів      ОСОБА_2 та представника ТОВ «Прогрес».   
 
Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції
27 квітня 2020 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.
18 червня 2020 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.
 
Відзив на касаційну скаргу не подано
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
29 серпня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 1138919000, згідно з умовами, якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 110 000,00 дол. США з розрахунку 15 % річних за користування кредитом на строк до 25 серпня 2022 року (т. 1 а.с. 4 - 9). 
Банк взяті на себе зобов`язання виконав в повному обсязі.
З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним кредитним договором ОСОБА_1 за договором іпотеки                            № 11389191000-З від 29 серпня 2008 року передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , що належить останній на підставі договору купівлі-продажу             від 02 вересня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Пахомовою Н. І. (т. 1 а.с. 30 -33).
08 грудня 2011 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого у порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, АКІБ «УкрСиббанк» передало ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінило АКІБ «УкрСиббанк» як кредитора у зазначених зобов`язаннях, а внаслідок передачі від АКІБ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами (т. 1 а.с. 40 -41).
Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 березня 2015 №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно з яким з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» (т.1 а.с. 47 - 48).
Внаслідок невиконання позичальником умов кредитного договору станом на 01 липня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 5 720 585,60 грн             з яких: сума заборгованості за кредитом - 2 225 956,87 грн, сума заборгованості за відсотками - 2 627 759,41 грн, пеня - 809 794,27 грн, сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості за тілом кредиту - 23 869,79 грн, сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості за відсотками - 33 205,25 грн (т. 1 а.с. 34).
16 липня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» направило на адресу             ОСОБА_1 вимогу про усунення порушення умов кредитного договору, однак позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором не виконує (т. 1 а.с. 35).
Відповідно до пунктів 5.1, 5.2 іпотечного договору № 11389191000-З від 29 серпня 2008 року сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється одним із наступних способів:
- передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання;
- отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
 
Позиція Верховного Суду
 
Як визначено частиною першою статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України (у відповідній редакції) визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
У частинах першій, третій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.
Згідно із частиною першою статті 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.
Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої   статтею 38 цього Закону.
Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).
Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.
При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша       статті 37 Закону України «Про іпотеку»).
Таким чином, стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не передбачає можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду. Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.
Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. 
Для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.
Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. 
Застереження у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.
Таким чином, з урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку», суд не наділений повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем.
До аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верхового Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі за № 760/14438/15-ц (провадження № 14-38цс18). 
Суди першої та апеляційної інстанції вирішуючи спір не застосували практику Верховного Суду щодо цієї категорії справ, яка була чіткою та однозначною.
З метою забезпечення сталості та єдності судової практики колегія суддів Верховного Суду вважає, що позов ПАТ «Дельта Банк» не може бути задоволений.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Враховуючи те, що під час розгляду справи суди повно встановили обставини справи, але місцевий та апеляційний суди неправильно надали оцінку встановленим обставинам, неправильно застосували норми матеріального права, що регулюють виниклі правовідносини,рішення місцевого суду та постанова апеляційного суду підлягають скасуванню із ухваленням нового рішення у справі про відмову ПАТ «Дельта Банк» у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Керуючись статтями 402, 409, 412, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 лютого 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 січня 2020 року скасувати.
В позові публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки відмовити.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	В. С. Висоцька	
 	 	
Судді	А. І. Грушицький	
 	 	
 	І. В. Литвиненко	
 	 	
 	Є. В. Петров	
 	 	
 	І. М. Фаловська