ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/4996/19                                                                    Суддя (судді) першої інстанції: Бояринцева М.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  11 вересня 2020 року                                                                                           м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: 
головуючого судді                                        Кучми А.Ю., 
суддів                                                            Аліменка В.О., Безименної Н.В.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 лютого 2020 року (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,- 

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:
-          визнати неправомірними дії та бездіяльність посадових осіб Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, що полягали у відмові проведення перерахунку розміру пенсії по втраті годувальника, призначеної позивачу (відповідно до фактичної кількості членів сім`ї, що перебували на утриманні годувальника);
-          зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок розміру пенсії по втраті годувальника, призначеної позивачу (відповідно до фактичної кількості членів сім`ї, що перебували на утриманні годувальника). 
В обґрунтування наведених вимог позивач посилається на Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зазначає про протиправність відмови Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок розміру пенсії по втраті годувальника, призначеної ОСОБА_2 , оскільки на утриманні матері перебували він та його малолітній син. 
Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому посилається на Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зазначає про правомірність відмови Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в призначенні позивачу пенсії по втраті годувальника, оскільки на момент смерті дружини позивач не вважався непрацездатною особою та не досягнув віку передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 лютого 2020 року адміністративний позов задоволено частково. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити позивачу пенсію по втраті годувальника та здійснити перерахунок розміру призначеної ОСОБА_2 пенсії по втраті годувальника відповідно до фактичної кількості членів сім`ї, що перебували на утриманні годувальника. В іншій частині позову відмовлено.
Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без надання вірної правової оцінки обставинам справи. Також пенсійний орган в апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до матеріалів пенсійної справи, позивач 01 жовтня 2018 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». До заяви позивачем було додано копію посвідчення одержувача соціальної допомоги Серія НОМЕР_1 , видане 12.03.2008 на термін з 14.01.2008 по 31.01.2009, тобто на момент смерті дружини - ІНФОРМАЦІЯ_1 , він не вважався непрацездатною особою та не досягнув віку передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Також пенсійний орган звертає увагу суду, що в копії зазначеного посвідчення відсутні відомості про продовження виплати державної соціальної допомоги. Зазначає, що в матеріалах пенсійної справи міститься довідка від 26.05.2016 №1184 видана Управлінням праці та соціального захисту населення Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, відповідно до якої позивач не перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Печерської районної в місті Києві державної адміністрації та йому не призначено ніяких видів допомоги відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми».
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.
Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 01.10.2018 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про перегляд призначеного розміру пенсії по втраті годувальника, враховуючи, що заявник і його малолітня дитина знаходились на утриманні матері.
В заяві зазначено, що у зв`язку зі смертю матері малолітній дитині ОСОБА_2 , яка знаходилась на її утриманні, у червні 2016 року призначено пенсію по втраті годувальника. Проте, право на отримання пенсії по втраті годувальника має і заявник, оскільки є непрацездатною особою, йому у 2008 році встановлено третю групу інвалідності, і за життя дружини він таж знаходився на її утриманні.
Листом від 08.11.2018 за № 107742/03 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача про відсутність у нього права на призначення пенсії по втраті годувальника, оскільки йому була встановлена група інвалідності з 14.01.2008 по 31.01.2009, тобто на момент смерті дружини - ІНФОРМАЦІЯ_1 він не вважався непрацездатною особою. 
Позивач вважаючи вищевказану відмову протиправною, прийнятою з порушенням норм чинного законодавства, звернувся до суду зданим  адміністративним позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві при визначенні права на перерахунок пенсії діяло у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки позивачем до заяви про призначення пенсії не було надано документів підтверджуючих, що на момент смерті дружини він вважався непрацездатною особою. Разом з тим, враховуючи, що встановлення позивачу третьої групи інвалідності підтверджується посвідченням особи, якій призначено державну соціальну допомогу та ненаданням відповідачем доказів на підтвердження недостовірності даних посвідчення, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність права у позивача на отримання пенсії по втраті годувальника.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зокрема, призначення, перерахунку і виплати пенсій.
За змістом частини першої статті 9 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1058-IV) відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника. 
Згідно з частиною першою статті 10 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Статтею 36 Закону № 1058-IV визначені умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, за яких пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, що були на його утриманні, незалежно від тривалості страхового стажу в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону. Члени сім`ї, які вважаються непрацездатними і утриманцями, визначаються відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За змістом пункту 1 частини другої статті 36 Закону № 1058-IV непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. 
Відповідно до частини першої статті 37 Закону № 1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.
Згідно із статтею 38 Закону № 1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.
Зміна розміру пенсії або припинення її виплати членам сім`ї здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому склалися обставини, що спричинили зміну розміру або припинення виплати пенсії.
Статтею 39 Закону № 1058-IV встановлено, що на всіх членів сім`ї, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, призначається одна спільна пенсія.
На вимогу члена сім`ї із загальної суми пенсії виділяється його частка, яка виплачується окремо.
Виділення частки пенсії провадиться з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому надійшла заява про виділення частки пенсії.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач 01 жовтня  2018 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в задоволенні якої йому було відмовлено. 
Підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії у зв`язку з втратою годувальника Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві визначено ті обставини, що на момент смерті дружини позивач не вважався непрацездатною особою, оскільки інвалідність йому була встановлена з 14.01.2008 по 31.01.2009.
Вказаний висновок зроблений відповідачем на підставі наданих позивачем матеріалів: довідок Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 26.05.2016 № 1061, Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 26.05.2016 № 1184, відповідно до яких позивач на обліку в управліннях праці та соціального захисту населення не перебуває, ніяких видів допомог не отримує, та копії посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого Управлінням праці та соціального захисту населення Печерської районної в м. Києві державної адміністрації 12.03.2008, відповідно до якого позивачу встановлено третю групу інвалідності на термін з 14.01.2008 по 31.01.2009, розмір допомоги 282 грн.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві при визначенні права на перерахунок пенсії діяло у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки позивачем до заяви про призначення пенсії не надано документів підтверджуючих, що на момент смерті дружини він вважався непрацездатною особою, тому позовні вимоги в частині визнання неправомірними дії та бездіяльність посадових осіб Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві є необґрунтованими.
Разом із тим, під час розгляду справи, позивачем надано копію посвідчення серії НОМЕР_1 з інформацією щодо продовження соціальної допомоги, відповідно до якого третю групу інвалідності з 28.01.2009 встановлено позивачу безстроково, розмір допомоги 544 грн.
Також позивачем надано копію довідки Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 24.07.2019 № 1459, відповідно до якої позивачу з 14.01.2008 по даний час призначено державну допомогу особам, які не мають права на пенсію (та інвалідам).
Крім того, відповідно до листа Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 11.01.2020 №105/74/20/60-230, ОСОБА_1 перебуває на обліку Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної в м. Києві державної адміністрації та отримує державну допомогу особам, які не мають право на пенсію та особам з інвалідністю з 14.01.2008 (довічно), відповідно до Закону України «Про державну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю» та державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям з 29.02.2016 по 31.03.2020, відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» (а.с.72).
Враховуючи, що встановлення позивачу третьої групи інвалідності підтверджується посвідченням особи, якій призначено державну соціальну допомогу та спростування доводів відповідача щодо недостовірності даних посвідчення, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність права у позивача на отримання пенсії по втраті годувальника.
При цьому, ненадання позивачем копії іншої сторінки посвідчення серії НОМЕР_1 з інформацією щодо продовження соціальної допомоги, відповідно до якого третю групу інвалідності з 28.01.2009 встановлено позивачу безстроково не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії по втраті годувальника, оскільки це може бути підставою для витребування додаткових документів, чи повернення їх на дооформлення із зазначенням виявлених недоліків. Крім того, відповідач, як суб`єкт владних повноважень та орган, на який покладено функції з призначення, переведення та перерахунку пенсії має можливість витребувати всю необхідну інформацію для встановлення відповідних обставин.
Таким чином, відмова позивачу у призначенні пенсії по втраті годувальника всупереч встановленого факту наявності у нього права на таку пенсію є протиправним.
В апеляційній скарзі пенсійним органом звертається увага суду на те, що в копії  посвідчення одержувача державної соціальної допомоги наданої позивачем додатково до заяви від 01.10.2018, відсутні відомості про продовження  виплати  державної соціальної допомоги, а також на те, що в матеріалах пенсійної справи, наданої відповідачем, відповідно до довідок Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 26.05.2016 № 1061, Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 26.05.2016 № 1184, ОСОБА_1 на обліку в управліннях праці та соціального захисту населення не перебуває, ніяких видів допомог не отримує.
Проте, враховуючи подачу позивачем документів, які підтверджують встановлення позивачу третьої групи інвалідності, якому призначено державну соціальну допомогу та ненадання відповідачем доказів на підтвердження недостовірності даних посвідчення, спростування зазначених доводів матеріалами справи, колегія суддів дійшла до висновку про наявність права у позивача на отримання пенсії по втраті годувальника.
Колегія суддів зазначає, що в Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і дію принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).
Основний Закон також встановлює, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх, зокрема, у старості та в інших випадках, передбачених законом; це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків фізичних та юридичних осіб, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (стаття 46).
Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов, не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).
За таких обставин, виходячи із системного аналізу вищевказаних норм права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що пенсійний орган протиправно відмовив позивачу у визначенні права на перерахунок розміру пенсії, оскільки право позивача на проведення перерахунку розміру пенсії по втраті годувальника встановлено та підтверджено під час розгляду даної справи, натомість доводи відповідача спростовано матеріалами справи.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 лютого 2020 року - без змін
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст.  328,  329 КАС України.
Повний текст постанови виготовлено 11.09.2020.

Головуючий суддя:                                                                                        А.Ю. Кучма 

                                                                                                                          В.О. Аліменко

                                                                                                                          Н.В. Безименна