Єдиний унікальний номер 229/5924/19 
Номер провадження 22-ц/804/2076/20        

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

22 вересня 2020 року
Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Азевича В.Б.,
суддів: Никифоряка Л.П., Халаджи О.В.,
за участю секретаря Кіпрік Х.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Бахмут Донецької області справу № 229/5924/19 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» про зобов`язання здійснити перерахунок вартості послуг з газопостачання, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 18 березня 2020 року (суддя Панова Т.Л., рішення ухвалено в приміщенні суду в м. Дружківка Донецької області, текст повного судового рішення складено 19 березня 2020 року),-

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Дружківського міського суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» про зобов`язання здійснити перерахунок вартості послуг з газопостачання.
Свої вимоги обґрунтувала тим, що їй на праві власності належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який підключено до мережі газопостачання та є газифікованим. Вона є споживачем комунальної послуги з газопостачання, що надаються відповідачем на підставі укладеного між нею та Дружківським правлінням по газопостачанню та газифікації договору №15233 «Про надання послуг населенню по газопостачанню та безпеці газопостачання» від 15.07.2005 року та договору про надання послуг з газопостачання від 10.03.2009 року, що був укладений між нею та ВАТ по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» (о/р №15233). Фактом згоди позивача про приєднання до умов Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, виходячи зі статусу публічного договору, є сплачені рахунки (квитанції) постачальника за поставлений природний газ. Відповідно до Положення «Про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)», затвердженого постановою КМУ №758 від 01.10.2015, з метою забезпечення соціального захисту громадян було встановлено на період з 01.10.2015 року по 31 березня 2016 року (включно) пільгову граничну роздрібну ціну на природний газ, який використовується населенням для індивідуального опалення або комплексно, в розмірі 3,60 грн за 1 куб. м у разі використання до 1200 куб. м природного газу (включно) протягом зазначеного періоду, за використання природного газу понад 1200 куб. м - тариф у розмірі 7,1880 за куб. м. Згідно з п. 13 Положення, роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів на період з 01.10.2015 року по 31.03.2016 року (включно) діють граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів, диференційовані залежно від виду та обсягів використання природного газу, в розмірі, визначеному постановою НКРЕКП №583 від 03.03.2015 року. Тому за період з 01.10.2015 року по 31.03.2016 року за використаний природний газ до 1200 куб. м діяв тариф – 3,60 грн./куб.м. Постановою КМУ №315 від 27.04.2016 року, яка діяла у період з 01.05.2016 року по 01.11.2018 року, було внесено зміни до Положення, затвердженого постановою КМУ №758. Відповідно до Постанови КМУ №315 гранична роздрібна ціна на природний газ для побутових споживачів була визначена у розмірі 6,879 гривні за 1 куб. метр. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.03.2019 року у справі №826/9665/16, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2019 року, Постанова КМУ №315 від 27.04.2016 року визнана протиправною та нечинною з моменту її прийняття, тобто 27.04.2016 року. Постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2019 року по справі №826/9665/16 набрала законної сили. Отже рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.03.2019 року у цій справі є обов`язковим для виконання постачальником природного газу. Оскільки в період з 01.05.2016 року по 01.11.2018 року постачання їй природного газу здійснювалося за ціною, встановленою постановою КМУ № 315, яка визнана нечинною з моменту її прийняття - з 27.04.2016 року, тому вважала, що має право на перерахування оплати за цей період, посилаючись на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 16.01.2019 року у справі № 757/31606/15-ц, яка вказала, що у разі зміни судом акту, яким встановлені тарифи на житлово-комунальні послуги, за зверненням споживача, їх виконавець (постачальник) повинен здійснити перерахунок. 02.09.2019 року вона звернулася до відповідача із письмовою заяву в якій просила надати: детальний розрахунок, за період з часу приєднання домоволодіння до системи газопостачання по час надання відповіді на заяву щодо обліку нарахування вартості послуг з газопостачання; здійснити перерахунок за спожитий природний газ у період з 01.10.2016 року по 01.11.2018 року, з розрахунку відповідно до установленої пільгової граничної роздрібної ціни на природний газ, який використовується населенням для індивідуального опалення або комплексно, в розмірі 3,6 гривні за 1 куб. метр у разі використання до 1200 куб. м метрів природного газу (включно), та переплату зарахувати на рахунок майбутні платежів; надати їй розрахунок перерахунку за спожитий нею природний газ у період з 01.05.2016 року по 01.11.2018, із зазначенням суми переплати. У відповідь на це звернення 17.09.2019 року вона отримала лист відповідача, в якому взагалі не наведено результатів розгляду заяви, а лише повідомлено про наявну на особовому рахунку по сплаті за послуги з газопостачання, переплату за авансово сплачений обсяг газу. Також відповідачем було додано розрахунок з особового рахунку позивача на період з жовтня 2015 року по вересень 2019 року, з якого вбачається, що вимоги про здійснення перерахунку за спожитий природний газ у період з 01.05.2016 року по 01.11.2018 року відповідач не виконав. Просила зобов`язати відповідача здійснити перерахунок вартості послуги з газопостачання, сплаченої у період з 01.05.2016 року по 01.11.2018 року за житлово-комунальну послугу з газопостачання; зобов`язати відповідача здійснити перерахунок вартості послуги з постачання гарячої води, сплаченої у період із 01.05.2016р по 01.11.2018р за житлово-комунальну послугу з газопостачання. 18.10.2019 року подала заяву до суду про внесення змін до предмету позову, виклавши позовні вимоги в такій редакції: зобов`язати відповідача ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» здійснити перерахунок вартості послуги з газопостачання, що сплачена ОСОБА_1 , у період з 01.05.2016 року по 01.11.2018 року за житлово-комунальну послугу з газопостачання.
Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 18 березня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
На вказане судове рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що з 18.10.2018 року Постановою Кабінету Міністрів України затверджено Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, яке є чинним на теперішній час. Отже, на думку скаржника, відповідач не позбавлений можливості здійснити перерахунок вартості газу за визначений період. Крім того, не погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що підставою для визначення розрахунку вартості, необхідно застосовувати постанову Кабінету Міністрів України № 234 від 30.03.2016 року, якою висились зміни до постанови Кабінету Міністрів України № 768, а саме, 7,1888 за 1 м куб.
Відповідач надіслав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення. Вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Позивач підтримала доводи апеляційної скарги.
Від ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», яка повідомлене належним чином про час та місце розгляду справи, надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника за наявними в матеріалах справи документами.
Згідно із частиною 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що позивач є споживачем послуг з постачання природного газу, які надає відповідач у її домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 . На ім`я позивача відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . 
В період з 01 жовтня 2015 року по 31 березня 2016 року позивачка використала 2 888,0 м куб. природного газу, з них 1 200 м куб. за ціною 3,6 грн за 1 куб. м, що підтверджується нарахуваннями, зазначеними в особовому рахунку № НОМЕР_1 , які були перевірені в судовому засіданні.
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для перерахунку нарахування плати за газ у період з 01.05.2016 року по 01.11.2018 року та вважав, що відповідач не порушив будь-які права позивача як споживача послуг по газопостачанню.
Суд першої інстанції зазначив, що після скасування Постанови КМУ № 315 від 27.04.2016 року для розрахунку вартості газу необхідно застосовувати ціну в редакції Постанови КМУ № 234 від 30.03.2016 року, якою вносились зміни до постанови КМУ № 768, а саме 7,1888 за 1 м. куб., оскільки постанова КМУ № 234 від 30.03.2016 р не має обмежень щодо її застосування у часі та діяла до втрати чинності Постановою КМУ № 758.
Суд обґрунтовував своє рішення тим, що рішенням Окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року була визнана протиправною та нечинною лише Постанова КМУ від 27.04.2016 р. № 315, якою вносились зміни до постанови КМУ від 01 жовтня 2015 року № 758 та яка втратили чинність з 01.10.2017 року на підставі Постанови № 187 від 22.03.2017 р. «Про затвердження Положення про покладання спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу», тобто визнана судом протиправною та нечинною Постанова КМУ № 315 від 27.04.2016 року поширювала свою дію у часі не пізніше ніж до 01 квітня 2017 року.
Такий висновок суду першої інстанції колегія суддів вважає законним та обґрунтованим.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що взаємовідносини між газопостачальником, газорозподільним підприємством, газотранспортним підприємством та споживачами природного газу регулюються Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРМ), затвердженим Постановою національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі – НКРЕКП) № 2494 від 30.09.2015 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1379/2782, Правилами постачання природного газу (далі – Правила), затвердженими Постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015 та іншими нормативно-правовими актами України.
Відповідно до пункту 2 розділу ІІІ Правил постачання природного газу споживачу здійснюється за договором постачання природного газу, який укладається відповідно до вимог цього розділу, за яким постачальник зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для споживача об`ємах, а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.
Вказаними Правилами визначено, що договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України шляхом заочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.
Відповідно до статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.
Згідно з пунктом 17 частини 3 статті 4 Закону України «Про ринок природного газу» Постановою НКРЕКП № 2496 від 30 вересня 2015 року затверджено Правила постачання природного газу, якими врегульовано відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи.
Відповідно до статті 11 Закону України «Про ринок природного газу», з 01 жовтня 2015 року КМУ на суб`єктів ринку природного газу покладаються спеціальні обов`язки, у тому числі на НАК «Нафтогаз України», як оптового продавця та на ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», як на постачальника природного газу для побутових споживачів Донецької області.
В період з 01 жовтня 2015 року до 01 квітня 2017 року діяло «Положення про покладання спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)», затверджене Постановою КМУ № 758 від 01 жовтня 2015 року.
Відповідач при розрахунках плати за газ керувався зокрема пунктом 13 Положення, у який неодноразово вносилися зміни.
Так, постановою Кабінету Міністрів України № 315 від 27.04.2016 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2015 року № 758», якою вносилися зміни в пункт 13 Положення, затвердженого постановою КМУ № 768 від 01.10.2015 року, було визначено, що з 01.05.2016 року по 31.03.2017 року (включно) діє гранична роздрібна ціна на природний газ для побутових споживачів у розмірі 6,879 грн за 1 куб. метр та формула її розрахунку; ціна продажу природного газу Національною компанією «Нафтогаз України» постачальникам природного газу для потреб населення на рівні імпортного паритету в розмірі 4,942 за 1 метр кубічний.
Вказана постанова КМУ № 315 від 27.04.2016 року набула чинності 30 квітня 2016 року та втратила чинність 01 листопада 2018 року у зв`язку з прийняттям постанови КМУ № 867 від 19.10.2018 року «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу», а також втратила чинність Постанова Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 р. № 758 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)».
Проте, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.03.2019 року у справі № 826/9665/16, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2019 року, яке набрало законної сили 08.07.2019 року, визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 315 від 27.04.2016 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2015 року № 758» з моменту її прийняття, а саме з 27.04.2016 року. У вказаній справі Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду було відкрито касаційне провадження.
Відтак, у зв`язку з тим, що постанова КМ України № 315 від 27.04.2016 року визнана в судовому порядку нечинною з моменту її прийняття, для нарахування платежів, в тому числі з 30.04.2016 року, слід застосовувати норми пункту 13 та 13-1 Положення, затвердженого постановою КМ України № 758 від 01.10.2015 року, в редакції, яка діяла до прийняття постанови КМ України № 315 від 27.04.2016 року, тобто в редакції постанови КМ України № 234 від 30.03.2016 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 року № 758», яка передбачала, що з 1 жовтня 2015 року діють граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів, диференційовані залежно від виду та обсягів використання природного газу, в розмірі, визначеному постановою НКРЕКП від 03 березня 2015 року № 583, а саме: 1) для приготування їжі та/або підігріву води - 7,188 гривні за 1 куб. метр; 2) для індивідуального опалення або комплексного використання (індивідуальне опалення, приготування їжі та/або підігрів води) - 7,188 гривні за 1 куб. метр, крім обсягів до 1200 куб. метрів, що використані за період з 1 жовтня 2015 року по 31 березня 2016 року (включно), за ціною 3,6 гривні за 1 куб. метр.
Граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів у період з 1 травня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) встановлюються окремим рішенням Кабінету Міністрів України.
Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що станом на момент розгляду справи окреме рішення Уряду, яким би визначалась ціна природного газу з 1 травня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) відсутнє. А тому вважав, що після скасування Постанови КМУ № 315 від 27.04.2016 року для розрахунку вартості газу необхідно застосовувати ціну в редакції Постанови КМУ № 234 від 30.03.2016 року, якою вносились зміни до постанови КМУ № 768, а саме 7,1888 за 1 м куб., оскільки постанова КМУ № 234 від 30.03.2016р. не має обмежень щодо її застосування у часі та діяла до втрати чинності Постановою КМУ № 758, тобто до 01 квітня 2017 року.
Слід зауважити, що постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25 червня 2020 року у справі №826/9665/16 були задоволені частково касаційні скарги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Міністерства економічного розвитку та торгівлі України, Кабінету Міністрів України, та Особа - 3.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 березня 2019 року та постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2019 року скасовані, справа передана на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.
Скасовуючи зазначені рішення Верховний Суд, зокрема, зазначив таке: «Частиною другою статті 265 КАС України в редакції, що діяла на момент ухвалення судом першої інстанції рішення визначалося, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Незважаючи на такі приписи законодавства, суд першої інстанції з яким погодився і суд апеляційної інстанції ухвалив рішення про визнання протиправною та нечинною спірну постанову з моменту її прийняття, а не з моменту набрання законної сили судовим рішенням.
Вказаний висновок судами обґрунтовано необхідністю забезпечення належного захисту прав позивачів. Разом з цим, як зазначалося вище суди не встановили з якого моменту та у зв`язку із чим порушено права позивачів, а тому такі висновки судів є передчасними та такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного процесуального законодавства.
Крім того, на момент розгляду справи у суді першої інстанції, спірна постанова КМУ № 315 втратила чинність, на підставі іншої постанови відповідача № 867 від 19 жовтня 2018 року.
У Рішенні від 03 жовтня 1997 року № 4-зп Конституційний Суд України надав роз`яснення стосовно порядку набрання чинності нормативно-правовими актами. Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному; звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього; загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше, тобто діє правило Lex posterior derogat priori – «наступний закон скасовує попередній».
Одна норма може спричиняти недійсність іншої; в цьому випадку «недійсна» норма втрачає чинність остаточно, вона залишається нечинною навіть після втрати чинності норми, яка її «витіснила» (Р. Ціппеліус. Юридична методологія. - Чернівці; "Рута", 2003. - С. 23.).
Крім того, чинне законодавство України не передбачає жодних випадків поняття «відновлення» в силі нормативних актів Уряду, які у встановленому порядку втратили чинність.
Відтак, на час прийняття рішення судом першої інстанції постанова КМУ №315 була нечинною.»
Разом з тим, постанови КМУ, якими встановлювались граничні ціни на природний газ з квітня 2017 року, в судовому порядку не визнавались нечинними, а тому роздрібні ціни на природній газ, які ними визначались, були дійсними на період, зазначений у цих нормативно-правових актах.
Отже, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для перерахунку позивачу сплачених сум за постачання природного газу та погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що її розрахунок є необґрунтованим.
Пільгова гранична роздрібна ціна на природний газ, який використовується населенням для індивідуального опалення або комплексного (індивідуальне опалення, приготування їжі та /або підігрів води) в розмірі 3,60 грн за 1 куб. метр у разі використання до 1200 куб. метрів природного газу (включно) була встановлена виключно на період з 01 жовтня 2015 року по 31 березня 2016 року (п. 13 Постанови № 758 від 01.10.2015 р.), проте позивач взяв за основу цю величину та просить здійснити перерахунок за період з 01.05.2016 р. по 01.11.2018 р.
Безпідставним є посилання заявника на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 757/31606/15-ц, оскільки у вказаній постанові в судовому порядку було визнано нечинною саме те рішення органу виконавчої влади, на підставі якого були затверджені тарифи на постачання холодної води та водовідведення і предметом судового захисту було перерахування плати за надані послуги, яка проводилась на підставі скасованого рішення. А тому, висновки, викладені у зазначеній постанові, не можуть бути враховані судом у спірних правовідносинах.
Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав для скасування оскаржуваного судового рішення. Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Враховуючи зазначене, відповідно до статті 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.
Керуючись статтями 374, 375, 382-384 ЦПК України, Донецький апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 18 березня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий:        В.Б. Азевич

Судді:         Л.П. Никифоряк

         О.В. Халаджи

Повний текст постанови складено 23 вересня 2020 року.

Суддя-доповідач     В.Б. Азевич