ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2020 року	Львів	Справа № 140/2734/19 пров. № А/857/4657/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                  Довга О.І.,
суддя                                                       Глушко І.В., 
суддя                                                     Запотічний І.І. 

секретар судового засідання                     Мельничук Б.Б.

за участю:
представник позивача                              Пасенко С.А.
представник відповідача                    Сахарчук А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу  Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 січня 2020 року (головуючий суддя Каленюк Ж.В., м.Луцьк, проголошено 17:26:39) у справі № 140/2734/19 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «АВАНТА» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «АВАНТА» (надалі - ТзОВ «ТД «АВАНТА», товариство, позивач) звернулося з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (правонаступник Головне управління ДПС у Волинській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 14 серпня 2019 року №0008881401 про збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на 889795,50 грн, №0014911303 про збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 8276,03 грн, №0014921303 про збільшення грошового зобов`язання з військового збору на 4713,34 грн, №0008891402 про збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 29896,50 грн, №0014901303 про застосування штрафних санкцій у розмірі 510,00 грн, №0008901402 про застосування штрафної санкції у розмірі 170,00 грн, вимогу від 14 серпня 2019 року №Ю-0014931303 про сплату боргу (недоїмки) у сумі 9735,07 грн. та рішення від 14 серпня 2019 року №0014941303 про застосування штрафних фінансових санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 4867,54 грн.
Позов обґрунтовує тим, що здійснював реалізацію алкогольних напоїв для ТзОВ «Кордіант Профіт», ТзОВ «Тредмур» (ТзОВ «Містер Прон»), ДП «Неман Україна Рітейл» ТзОВ «Неман Україна». Господарські операції на підставі належним чином оформлених первинних документів, стосовно яких зауваження під час перевірки були відсутні, товариство відобразило у бухгалтерському обліку з нарахуванням податкового зобов`язання у зв`язку з отриманням доходу внаслідок надходження від контрагентів оплати за поставлений товар. Вказує, що господарські операції з поставки алкогольних напоїв є реальними, відповідають дійсному економічному змісту (спричинили отримання доходу) та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій, а донарахування контролюючим органом податкового зобов`язання за фактом надходження коштів від зазначених контрагентів не відповідає нормам податкового законодавства.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 13 січня 2020 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 14 серпня 2019 року №0008881401, №0014911303, №0014921303, №0008891402. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права зазначив, що документальною плановою виїзною перевіркою ТзОВ «ТД «АВАНТА» було встановлено заниження показника рядка 01 «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку» у податкових деклараціях з податку на прибутку за період з 01 квітня 2017 року по 31 березня 2019 року на 8987819,00 грн. У цьому періоді товариство відобразило реалізацію алкогольних напоїв в асортименті в адресу сумнівних суб`єктів господарської діяльності з ознаками ризику: ТзОВ «Кордіант Профіт», ТзОВ «Містер Прон» (попередня назва ТзОВ «Тредмур»), ДП «Неман Україна Рітейл» ТзОВ «Неман Україна», здійснення операцій з якими підтвердити неможливо. Зокрема, за даними ІС «Податковий блок», водії, які здійснювали перевезення продукції згідно з товарно-транспортними накладними, в період поставки алкогольних напоїв не перебували у трудових відносинах із контрагентами позивача, має місце обрив у подальших ланцюгах постачання товарів від таких підприємств; відсутня будь-яка інформація про зберігання товарів (наявність власних або орендованих складських приміщень), їх транспортування (наявність власних або орендованих транспортних засобів, відомостей про маршрут, посередників у транспортуванні); контрагенти позивача за податковою адресою не знаходяться. Також проведеним аналізом задекларованих ТзОВ «Кордіант Профіт» показників фінансової звітності встановлено, що підприємство не подає звіти з екологічного, земельного та транспортного податку, на підприємстві відсутні відповідні ресурси, необхідні для здійснення вищенаведених господарських операцій. ТзОВ «Кордіант Профіт» фігурує у кримінальному провадженні як суб`єкт господарювання, що має ознаки фіктивності, а 15 травня 2019 року правоохоронними органами у межах кримінального провадження ліквідовано міжрегіональний «конвертаційний» центр, до складу якого входило ряд «ризикових» підприємств, в тому числі і ТзОВ «Кордіант Профіт». Окрім того, було встановлено, що ТзОВ «Вікінг Транс», за якими зареєстровано автомобіль, вказаний у товарно-транспортних накладних, не здійснювало перевезення алкогольних напоїв від ТзОВ «ТД Аванта» до ТзОВ «Містер Прон»; інший автомобіль в базах державних органів не зареєстрований. Керівник ТзОВ «Містер Прон» Хозей В.О. заперечує відношення до реєстрації та фінансово-господарської діяльності цього підприємства; останнє має ознаки фіктивного підприємства та фігурує у кримінальному провадженні.  Апелянт вважає, що має місце документальне оформлення господарських операцій за відсутності факту їх реального здійснення; отримані від цих підприємств кошти на загальну суму 8987819,70 грн позивач мав відобразити в бухгалтерському обліку Дебет 31 «Рахунки в банках» - Кредит 719 «Інші доходи». Оскільки факт реалізації алкогольних напоїв на зазначену суму ТзОВ «ТД «АВАНТА» підтверджено даними бухгалтерського обліку, то їх реалізовано невстановленим особам. Перевіркою задекларованих показників у рядку 02 «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності» податкових декларацій за період, що перевірявся, встановлено його заниження на 6984257,00 грн внаслідок. заниження доходів на загальну суму 8987819,00 грн, отриманих від ТзОВ «Кордіант Профіт», ТзОВ «Містер Прон», ДП «Неман Україна Рітейл» ТзОВ «Неман Україна», та заниження витрат на збут у 2018 році на 2003562,00 грн за рахунок не відображення у складі витрат на збут (рядок 2150 звіту про фінансові результати) нарахованого резерву відпусток, що призвело до заниження податку на прибуток за 2018 рік на загальну суму 593198,00 грн. З наведених підстав вважає, що податкове повідомлення 14 серпня 2019 року №0008881401 відповідає положенням податкового законодавства та є обґрунтованим, у зв`язку з чим просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Представник позивача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечує, просить у задоволенні скарги відмовити.
Представник відповідача вимоги апеляційної скарги в судовому засіданні підтримує.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.
Судом встановлені наступні обставини.
У період з 14 травня по 17 липня 2019 року, на підставі наказів від 26 квітня 2019 року №1559, від 25 червня 2019 року №2261, від 26 червня 2019 року №2447, направлень від 13 травня 2019 року №1516-1524 ГУ ДФС у Волинській області проведена планова виїзна документальна перевірка ТзОВ «ТД «АВАНТА» з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного законодавства за період з 01 квітня 2017 року по 31 березня 2019 року та з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за той же період, за результатами якої складено акт перевірки.
Відповідно до розділу IV «Висновок» акта перевірки, серед іншого встановлено порушення товариством:
- статті  1, пункту 2 статті  3, пунктів 1,2  статті  9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»; пунктів 1.1, 1.2, 2.1, 2.4, 2.5, 2.15, 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого  наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88  (зареєстрований в Міністерстві юстиції 05 червня 1995 року за №168/704), Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Доходи», затвердженого  наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року №290  (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 14 грудня 1999 року за №860/4153; далі  П(С)БО 15), пункти 10-15 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого  наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року №318  (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 року за №27/4248), пунктів 3, 6 розділу III Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого  наказом Міністерства фінансів України від 07 лютого 2013 року №73;    підпункту  14.1.36  пункту 14 статті  14, підпункту  134.1.1  пункту 134.1 статті 134, підпунктів 139.1.1,  139.1.2 пункту 139.1 статті 139 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 593198,00 грн за 2018 рік;
-  пункту 103.9 статті103 ПК України: не подано звіти про виплачені доходи, утримані та перераховані до бюджету податки на доходи нерезидентів (додаток ПН до податкової декларації з податку на прибуток підприємства) за перший та другий квартали 2018 року;
- підпункту  141.4.1  «г», підпункту  141.4.4  пункту  141.4  статті  141 ПК України, що призвело до заниження податку на прибуток іноземних юридичних осіб за перший квартал 2018 року на 19931,28 грн із доходу у сумі 332188,07 грн, що виплачувався компанії Asstra Forwarding Ag (Швейцарія) як оплата вартості послуг за договором транспортної експедиції від 05 січня 2018 року №5-1/18;
- підпунктів  168.1.2,  168.1.4,  168.1.5  пункту  168.1  статті  168, пункту  176.2  статті  176 ПК України, в результаті чого не перераховано податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 6620,82 грн, в т.ч. за грудень 2017 року 2235,66 грн, за грудень 2018 року 4385,16 грн;
- підпунктів 168.1.2, 168.1.4, 168.1.5 пункту 168.1 статті 168, пункту 176.2 статті 176, підпункту 1.4 пункту 161 підрозділу 10  розділу XX ПК України, в результаті чого не перераховано військовий збір на загальну суму 3770,67 грн, в т.ч. за грудень 2017 року 3393,72 грн, за грудень 2018 року 376,95 грн.
14 серпня 2019 року, на підставі висновків акта перевірки, ГУ ДФС у Волинській області прийняло податкові повідомлення-рішення: №0008881401 про збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на 889795,50 грн (з них 495319,70 грн основний платіж та 296598,50 грн штрафна санкція); №0014911303 про збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 8276,03 грн (з них 6620,82 грн основний платіж та 1655,21 грн штрафна санкція); №0014921303 про збільшення грошового зобов`язання з військового збору на 4713,34 грн (з них 3770,67 грн основний платіж та 942,67 грн штрафна санкція); №0008891402 про збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 29896,50 грн (з них 19931,00 грн основний платіж та 9965,50 грн штрафна санкція); №0008901402 про застосування штрафної санкції у розмірі 170,00 грн    (за неподання звіту про виплачені доходи, утримані та перераховані до бюджету податки на доходи нерезидентів: додаток ПН до податкової декларації з податку на прибуток підприємства за перший квартал 2018 року); №0014901303 про застосування штрафних санкцій у розмірі 510,00 грн за платежем «податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку».
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що  відповідач не довів правомірності своїх дій, в той час як позивачем позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Згідно із положеннями частини 2  статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Відповідно до  ст. 67 Конституції України  кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. 
Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справляння митних платежів регулюються положеннями  Митного кодексу України,  Податкового кодексу України  та інших законів України з питань оподаткування.
Відповідно до пункту  44.1  статті  44 ПК України  (тут і надалі - в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Статтею 3 Закону України від 16 липня 1999 року №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»  (тут і надалі - в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) встановлено, що фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Згідно зі статтею  1, частиною першою статті  9  цього  Закону  підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Як визначено  статтею 1 вказаного Закону, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Підпунктом  134.1.1  пункту  134.1  статті  134 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього  Кодексу.
Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.  Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов`язкової ознаки господарської операції, кореспондується з нормами  ПК України. Для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства. Податкові, видаткові накладні, платіжні доручення є підставою для податкового та бухгалтерського обліку, якщо вони засвідчують факт вчинення господарської операції. Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років). Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об`єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу. Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.
Згідно з пунктом  135.1  статті  135 ПК України  базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із  статтею 134 цього Кодексу  з урахуванням положень цього  Кодексу.
Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про доходи підприємства та її розкриття у фінансовій звітності визначає Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затверджене  наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року №290  (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 грудня 1999 року за №860/4153, по тексту -  П(С)БО 15  «Дохід»).
Згідно з пунктами 5, 7  П(С)БО 15  «Дохід» дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена. 
Визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи. Дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) - загальний дохід (виручка) від реалізації продукції, товарів, робіт або послуг без вирахування наданих знижок, повернення раніше проданих товарів та непрямих податків і зборів (податку на додану вартість, акцизного збору тощо). Чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) визначається шляхом вирахування з доходу від реалізації продукції, товарів, робіт, послуг наданих знижок, вартості повернутих раніше проданих товарів, доходів, що за договорами належать комітентам (принципалам тощо), та податків і зборів. До складу інших операційних доходів включаються суми інших доходів від операційної діяльності підприємства, крім чистого доходу від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), зокрема: дохід від операційної оренди активів; дохід від операційних курсових різниць; відшкодування раніше списаних активів; дохід від роялті, відсотків, отриманих на залишки коштів на поточних рахунках в банках, дохід від реалізації оборотних активів (крім фінансових інвестицій), необоротних активів, утримуваних для продажу, та групи вибуття тощо. До складу фінансових доходів включаються дивіденди, відсотки та інші доходи, отримані від фінансових інвестицій (крім доходів, які обліковуються за методом участі в капіталі). До складу інших доходів, зокрема, включаються дохід від реалізації фінансових інвестицій; дохід від не операційних курсових різниць та інші доходи, які виникають у процесі господарської діяльності, але не пов`язані з операційною діяльністю підприємства.
Відповідно до пункту 8  П(С) БО 15  «Дохід» дохід (виручка) від реалізації продукції    (товарів, інших активів) визнається в разі наявності всіх наведених нижче умов: покупцеві передані ризики й вигоди, пов`язані з правом власності на продукцію (товар, інший актив); підприємство не здійснює надалі управління та контроль за реалізованою продукцією (товарами, іншими активами); сума доходу (виручка) може бути достовірно визначена; є впевненість, що в результаті операції відбудеться збільшення економічних вигод підприємства, а витрати, пов`язані з цією операцією, можуть бути достовірно визначені.
Оглядаючи матеріали справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Між позивачем як постачальником та ТзОВ «Кордіант Профіт», як покупцем, укладено договір поставки від 20 червня 2018 року №№696-18А, за умовами якого ТзОВ «ТД «АВАНТА» (постачальник) зобов`язується передати у власність ТзОВ «Кордіант Профіт» (покупець) товар, згідно з накладними, а покупець зобов`язується прийняти та оплачувати товар на умовах договору. Матеріали справи містять видаткові накладні від 18 червня 2018 року №455868, від 17 липня 2018 року №482839, від 17 серпня 2018 року №499198, від 07 вересня 2018 року №524856, від 27 вересня 2018 року №544378 та від 30 жовтня 2018 року №571066, за якими позивач поставляв на адресу покупця алкогольні напої. Право на отримання ОСОБА_1 товару від імені ТзОВ «Кордіант Профіт» підтверджується довіреностями. Товарно-транспортними накладними за ті ж самі дати стверджується, що транспортування товару здійснювалось силами покупця зі складу постачальника за маршрутом місто Луцьк, вулиця Макарова, 5 - місто Харків, вулиця Киргизька, 19. Зазначені документи недоліків в оформленні не містять. ТзОВ «Кордіант Профіт» перерахувало за товар згідно з договором поставки кошти, що підтверджується оборотами по рахунку 361 та реєстром банківських виписок. Наведені обставини та документи відображені в акті перевірки.
Також між ТзОВ «ТД «АВАНТА» та ДП «Неман Україна Рітейл» ТзОВ «Неман Україна» укладено договір поставки від 01 грудня 2018 року №971-18А, за змістом якого позивач зобов`язувався поставити з передачею покупцю у власність товар, асортимент та кількість якого вказано у видаткових накладних, з оплатою покупцем за товар на умовах, визначених договором. Згідно з видатковими накладними від 03 грудня 2018 року №598642, від 04 грудня 2018 року №605633, від 05 грудня 2018 року №610876, від 06 грудня 2018 року №610924. Транспортування товару здійснювалось силами позивача з його складу (місто Луцьк, вулиця Макарова, 5) до пункту розвантаження - магазин за адресою: Волинська область, місто Любомль, вулиця Володимирська, 57, що підтверджується товарно-транспортними накладними. Надходження позивачу коштів за товар за договором поставки підтверджується оборотами рахунку 361 та реєстром банківських виписок.
Між ТзОВ «ТД «АВАНТА» та ТзОВ «Тредмур» було укладено договір поставки від 11 жовтня 2017 року №863-17А, відповідно до якого позивач зобов`язувався здійснити поставку товару, асортимент, ціна та кількість якого вказано в накладних; покупець зобов`язувався прийняти та оплатити товар на умовах договору. За умовами договору доставка товару здійснюється за рахунок покупця до місця доставки: місто Київ, бульвар Вацлава Гавела, 10. Згідно з видатковими накладними від 15 листопада 2017 року №257933, від 29 листопада 2017 року №269905, від 03 січня 2018 року №299381 позивач поставляв на адресу покупця алкогольні напої. На підтвердження факту транспортування товару наявні товарно-транспортні накладні. ТзОВ «Тредмур» перерахувало кошти на оплату товару, що відображено оборотами рахунку 361 та підтверджується реєстром банківських виписок. 
Факт оплати апелянт не заперечує, зауваження до оформлення первинних документів в акті перевірки відсутні. Незважаючи на наявність належно оформлених первинних документів контролюючий орган заперечує факт поставки товару позивачем на адресу його контрагентів та вважає, що кошти, які перерахували ці контрагенти, не стосуються оплати за товар - алкогольні напої.
Колегія суддів із такою позицією апелянта не погоджується та вказує наступне.
Одним із аргументів податкового органу є те, що автомобілі, якими перевозились алкогольні напої, зареєстровані на інших юридичних осіб, а не на контрагентів позивача, а водії, які здійснювали перевезення товару, не перебувають у трудових відносинах із підприємствами-покупцями (встановлено на підставі звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ)). Крім того, апелянт посилається на пояснення водія ОСОБА_2 на запит ГУ ДФС у Волинській області, який заперечив реалізацію алкогольних напоїв ДП «Неман Україна Рітейл» ТзОВ «Неман Україна» на транспортному засобі Mercedes Benz, зареєстрованому на його ім`я (номерний знак НОМЕР_1 ). Ще один доказ, на який посилається податковий орган - лист ТзОВ «Вікінг Транс» на запит контролюючого органу від 25 червня 2019 року №1099/10/-3-20-14-01-11, у якому товариство повідомило, що не здійснювало перевезення алкогольних напоїв від ТзОВ «ТД «АВАНТА» до ТзОВ «Містер Прон».
Щодо цього суд апеляційної інстанції зазначає, що доставка товару до ДП «Неман Україна Рітейл» ТзОВ «Неман Україна» здійснювалася силами позивача. Разом з тим, «лист-відповідь» ОСОБА_2 (без підпису особи, печатки підприємця, дати створення), у якому він вказав на помилки при складанні запиту контролюючим органом в його ідентифікаційних даних, не може вважатися належним доказом, бо не містить інформації ні щодо транспортування товару від ТзОВ «ТД «АВАНТА» за маршрутом місто Луцьк, вулиця Макарова, 5 - місто Любомль, вулиця Володимирська, 57 (магазин), ні щодо спростування цієї обставини (зазначено лише, що ОСОБА_2 не реалізовував алкогольні напої ДП «Неман Україна Рітейл» ТзОВ «Неман Україна» на належному йому транспортному засобі). Тому цей лист не містить однозначної відповіді з приводу запитуваної інформації. Для ДП «Неман Україна Рітейл» ТзОВ «Неман Україна» перевезення товару здійснювали водії ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (транспортний засіб ДАФ НОМЕР_2 / НОМЕР_3 та МАН НОМЕР_4 / НОМЕР_5 ). Можливість використання цими особами транспортних засобів на підставі договорів доручення, чи інших угод контролюючим органом не встановлювалася. Так само лист-відповідь ТзОВ «Вікінг Транс» не містить однозначного заперечення факту перевезення алкогольних напоїв від ТзОВ «ТД «АВАНТА» до ТзОВ «Тредмур» (останнє забезпечувало доставку товару від позивача), а мова у цьому листі йде про заперечення факту перевезення алкогольних напоїв від ТзОВ «ТД «АВАНТА» до ТзОВ «Містер Прон», тож не зрозуміло, чи було відомо ТзОВ «Вікінг Транс» про перейменування товариства. У свою чергу, на день підписання акта перевірки від водія ОСОБА_5 , на якого зареєстрований автомобіль Mercedes Benz (номерний знак НОМЕР_6 ), котрим відповідно до товарно-транспортних накладних здійснювалося перевезення алкогольних напоїв для ТзОВ «Кордіант Профіт», відповідач відповіді не отримав, тому ним не спростовано належними та достовірними доказами факт транспортування товару від позивача до його покупця.
Колегія суддів вказує, що контрагенти-покупці мали можливість залучати працівників на підставі цивільно-правових угод, що не заборонено чинним законодавством. Також чинним законодавством не передбачена обов`язкова перереєстрація транспортних засобів у разі користування ними на підставі цивільно-правових угод без переходу права власності (в тому числі на підставі договору доручення), а тому відсутність права власності на автомобілі, якими здійснювалось перевезення алкогольних напоїв у контрагентів, не спростовує їх використання у своїй господарській діяльності.
Суд апеляційної інстанції також не бере до уваги доводи апелянта в частині неможливості здійснення господарських операцій, у зв`язку з відсутністю у податкового органу інформації про власні чи орендовані складські приміщення, транспортні засоби, основні фонди у контрагентів-покупців позивача, оскільки Верховний Суд у постановах від 16 січня 2018 року у справах №820/4648/13-а, №826/1398/14, від 16 січня 2018 року у справі №2а-3404/12/1370, та від 18 січня 2018 року у справі №2а-13944/12/2670 зазначив, що на реальність господарських операцій жодним чином не впливає наявність у контрагента - платника податку виробничих, трудових та інших ресурсів, оскільки останній мас право їх залучати на підставі цивільно-правових угод. Також Верховний Суд у постанові від 06 лютого 2018 року у справі 804/4940/14 зазначив, що відсутність у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ними господарських операцій та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу), основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.
Крім того, не може бути підставою для висновків про відсутність фактичної поставки товару (алкогольних напоїв) від позивача до його покупців ТзОВ «Кордіант Профіт», ТзОВ «Тредмур», ДП «Неман Україна Рітейл» ТзОВ «Неман Україна» посилання апелянта на ту обставину, що в подальших ланцюгах постачання цих підприємств відбувається підміна номенклатури товару (встановлено контролюючим органом на підставі аналізу податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН)).
Відносно цього, суд апеляційної інстанції вказує, що позивач, передавши товар за видатковими накладними, не здійснює подальший контроль за ним, оскільки повне право власності перейшло до покупця.    За визначенням підпункту  14.1.191  пункту  14.1  статті  14 ПК України  постачання товарів - це будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду. Можливі порушення податкової дисципліни цими платниками податків (як-от, недекларування податкових зобов`язань, не подання податкової звітності) не повинно мати негативних наслідків для позивача, який таких порушень не вчиняв. Відтак, та обставина, що ТзОВ «Кордіант Профіт» не подає звіти з екологічного, земельного та транспортного податків не має впливу на господарські операції, про які йдеться у первинних документах позивача - поставку алкогольних напоїв. Так само, стверджуючи про неподання податкових декларацій з ПДВ та податку на прибуток ТзОВ «Тредмур», ДП «Неман Україна Рітейл» ТзОВ «Неман Україна», відповідач не заперечує факт реєстрації ними податкових накладних в ЄРПН за іншими операціями в адресу інших платників податків. Неподання звітності цими юридичними особами з певного часу не робить зобов`язання недійсним/фіктивним або припиненим. Тому якщо контрагент не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку до бюджету або подання податкової звітності, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а сама по собі несплата податку контрагентом чи неподання ним звітності (у тому числі внаслідок ухилення) не може бути підставою для невизнання факту здійснення господарської операції та для збільшення позивачу податкових зобов`язань з податку на прибуток.
Крім того, в апеляційній скарзі контролюючий орган посилається на повідомлення ГУ ДФС у Харківській області про відсутність ТзОВ «Кордіант Профіт» за адресою: місто Харків, вулиця Киргизька, 19, яким інформовано, що в ході виїзду за податковою адресою підприємства не встановлено його жодних ознак перебування. Водночас, ТзОВ «Кордіант Профіт» відносини із позивачем мало у червні-жовтні 2018 року. Тож невідомо та незрозуміло, коли мав місце вихід (виїзд) за місцем податкового обліку ТзОВ «Кордіант Профіт», при тому, що ГУ ДФС у Волинській області свій запит від 25 червня 2019 року №21113/10/03-20-14-01 адресувало товариству за адресою: Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Миру, 96/2, і такий був отриманий платником податків, хоч і залишений без відповіді по суті з підстав неналежного його оформлення контролюючим органом. Інші докази, надані відповідачем, - рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2019 року у справі №520/166/19, яким відмовлено у задоволенні позову ТзОВ «Кордіант Профіт» до ГУ ДФС у Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу на перевірку, навпаки свідчить про те, що 15 лютого 2019 року посадові особи контролюючого органу були за місцем знаходження цього підприємства, однак не були допущені до фактичної перевірки посадовими особами товариства. Оскільки за місцем податкового обліку підприємств-покупців зустрічні звірки органом доходів і зборів не проводилися, запити іншим контрагентам позивача - ДП «Неман Україна Рітейл» ТзОВ «Неман Україна», ТзОВ «Містер Прон» (попереднє найменування ТзОВ «Тредмур») повернулися не врученими (за закінченням терміну зберігання поштових відправлень), то їх первинні документи стосовно придбання у позивача алкогольних напоїв не вивчалася контролюючими органами, а відтак наразі відсутні підстави стверджувати про не підтвердження факту придбання алкогольних напоїв у ТзОВ «ТД «АВАНТА», яке зі свого боку має усі підтверджуючі документи стосовно реалізації товару на користь цих контрагентів. Колегія суддів вважає, що позивач не зобов`язаний та не має об`єктивної можливості під час продажу товару встановлювати у контрагента-покупця його подальший рух по ланцюгу постачання, а тому не може нести відповідальність з урахуванням таких обставин за діяльність контрагента. На переконання суду, порушення юридичною особою-контрагентом вимог законодавства про оподаткування не може призводити до недійсності всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації такої юридичної особи до моменту виключення її з державного реєстру.
Порядок адміністрування податку на доходи фізичних осіб врегульований  розділом IV ПК України.
Об`єктом оподаткування відповідно до підпункту  163.1.1  пункту  163.1  статті  163 ПК України  є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід. Склад загального місячного оподатковуваного доходу визначений у пункті пункту  164.2  статті  164 ПК України. За правилами підпункту  162.1.3  пункту  162.1  статті  162 ПК України  платником податку на доходи фізичних осіб є, у тому числі, податковий агент.
Згідно із підпунктом  14.1.180  пункту  14.1  статті  14 ПК України  податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений  розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею  18  та розділом  IV  цього  Кодексу.
Зазначеній нормі кореспондує положення  статті 18 ПК України, згідно з якою     податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені цим Кодексом для платників податків.
Відповідно до абзацу другого пункту  57.1  статті  57 ПК України  податковий агент зобов`язаний сплатити суму податкового зобов`язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом.
Пунктом  54.2  статті  54 ПК України  передбачено, що грошове зобов`язання щодо суми податкових зобов`язань з податку, що підлягає утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету в разі нарахування/виплати доходу на користь платника податку - фізичної особи, вважається узгодженим податковим агентом або платником податку, який отримує доходи не від податкового агента, в момент виникнення податкового зобов`язання, який визначається за календарною датою, встановленою  розділом IV цього Кодексу  для граничного строку сплати податку до відповідного бюджету.
Відповідно до пункту  31.1  статті  31 ПК України  строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.
Пунктом  168.1  статті  168 ПК України  установлено порядок утримання та сплати (перерахування) податку на доходи фізичних осіб до бюджету. 
Відповідно до підпункту  168.1.1  пункту  168.1  статті  168 ПК України  податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 Кодексу.    
За правилами, встановленими підпункту  168.1.2  пункту  168.1  статті  168 ПК України, податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету. Якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду (підпункт  168.1.5  пункту  168.1  статті  168 ПК України).    
Відповідно до підпункту  168.1.6  пункту  168.1  статті  186 ПК України  для цілей цього розділу та пункту 54.2 статті 54 цього  Кодексу  під терміном «граничний термін сплати до бюджету податку» розуміються строки сплати податку, визначені цим пунктом.
Згідно з підпунктом «а» пункту  176.2  статті  176 ПК України  особи, які відповідно до цього  Кодексу  мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.
Отже, податковий агент зобов`язаний перерахувати до бюджету утриманий податок під час виплати доходу, а якщо оподаткований дохід нараховується, але не виплачується платнику податку, то податок підлягає сплаті (перерахуванню) у строки, встановлені  ПК України  для місячного податкового періоду (тобто, не пізніше 30 календарних днів, наступних за місяцем нарахування доходу незалежно від того, передбачено подання самої декларації чи ні).
Відповідно до підпункту 1.4 пункту 16-1 підрозділу 10  розділу XX ПК України, нарахування утримання та сплата (перерахування) військового збору до бюджету здійснюється у порядку, встановленому  статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету особи, визначені  статтею 171 цього Кодексу  (у тому числі, роботодавці, які виплачують доходи у вигляді заробітної плати на користь платника податку) (підпункт 1.5 пункту 16-1 підрозділу 10  розділу XX ПК України). Податкові агенти (платники збору) зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені  статтею 176 ПК України  (підпункт 1.6 пункту 16-1 підрозділу 10  розділу XX ПК України).
Статтею 127 ПК України  встановлена відповідальність за порушення правил нарахування, утримання та сплати (перерахування) податків у джерела виплати. Зокрема, відповідно до підпункту  127.1  статті  127 ПК України  ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.    Відповідальність за правопорушення, передбачене  статтею 127 ПК України, може наставати у разі, коли платник податків, у тому числі податковий агент, допускає бездіяльність щодо нарахування, утримання та/або сплати (перерахування) податків до або під час виплати доходу на користь іншого платника, тобто порушує правила чи щодо нарахування, чи щодо утримання та/або сплати податку при виплаті доходу (відсутній факт виконання вказаних обов`язків платником податків (податковим агентом), що у контексті    пункту  38.1  статті  38 ПК України  передбачає сплату у повному обсязі відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
З метою визначення відповідальності за  статтею 127 ПК України  базовим є факт виплати заробітної плати (доходу) при несвоєчасному перерахуванню/неперерахуванню до бюджету податку на доходи фізичних осіб (військового збору), при цьому факт виплати доходу має передувати сплаті податку. Тому обов`язковою умовою для притягнення платника податків до відповідальності за вказаною статтею  ПК України  є встановлення обставин: чи відбулася у спірному випадку виплата доходу, в які строки, чи сплачено податок на доходи фізичних осіб до або під час виплати доходу або у разі невиплати доходу - у строки, встановлені  ПК України  для місячного податкового періоду. Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 10 листопада 2015 року у справі №813/6793/13-а та від 22 березня 2016 року у справі №813/6774/13-а.
Штраф згідно з пунктом  127.1  статті  127 ПК України  застосовується тоді, коли податковий агент виплатив дохід фізичній особі, а податок на доходи фізичних осіб (так само військовий збір) сплатив не того самого дня (тобто, виплата доходу повинна бути після сплати податку до бюджету); утримав та сплатив податок у розмірах менших, ніж потрібно; дохід нарахував, але взагалі не утримав та/або не сплатив податок на доходи фізичних осіб до бюджету. Відтак, акт перевірки контролюючого органу має містити чіткі факти щодо строків виплати доходу, строків сплати податку на доходи фізичних осіб у відповідних податкових періодах, та, як наслідок, факти щодо несплати податку на доходи фізичних осіб до або під час виплати доходу.
Разом з тим, у даному випадку в акті перевірки не зазначені ні дати виплати доходу на користь інших осіб, ні строки фактичного перерахування до бюджету позивачем як податковим агентом, податку на доходи фізичних осіб та військового збору, що не дає можливість встановити (перевірити), чи мав місце факт порушення з боку позивача положень 168.1.2, 168.1.4, 168.1.5, пункту 168.1 статті 168, підпункту «а» пункту 176.2 статті 176, підпункту підпункт 1.4 пункту 161 підрозділу 10  розділу XX ПК України  при нарахуванні (виплаті) за період з 01 квітня 2017 року по 31 березня 2019 року оподаткованих доходів    фізичним особам.  Оскільки в акті перевірки не зазначено конкретно, на підставі яких первинних документів, які відображені в бухгалтерському та податковому обліку, встановлено факт не перерахування позивачем до бюджету (чи несвоєчасне перерахування) у встановлені  ПК України  терміни податку на доходи фізичних осіб та військового збору, як і не зазначено суму доходу, виплаченого на користь інших осіб, дату такої виплати, розрахунок суми несплаченого чи несвоєчасно сплаченого податку (збору), строк їх сплати (граничний чи у день виплати доходу), то колегія суддів вважає, що повідомлення-рішення від 14 серпня 2019 року №0014911303 та №0014921303 не можуть вважатися правомірними.
Щодо податкового повідомлення-рішення від 14 серпня 2019 року №0008891402 про збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 29896,50 грн., суд апеляційної інстанції зазначає, що його прийнято на підставі висновків акта перевірки, відображених у    підпункту 3.1.1.3. Так перевіркою встановлено здійснення виплати нерезиденту - компанії Asstra Forwarding Ag (Швейцарія) у першому кварталі 2018 року доходу з джерелом походження з України на суму 11974,00 доларів США (еквівалентно 332188,07 грн) за транспортно-експедиторське обслуговування з перевезення вантажів та зберігання в міжнародному сполученні (фрахт) на виконання умов договору транспортної експедиції від 05 січня 2018 року №5-1/18. Згідно з актом виконаних робіт від 31 січня 2018 року №20180110-0626 ТзОВ «ТД «АВАНТА» надало транспортно-експедиційні послуги з транспортування, перевезення та зберігання вантажів - вагонів з цукром №28069722, №280744243. На виконання умов договору позивач перерахував відповідно до платіжних доручень на рахунок фірми-нерезидента валютні кошти у сумі 11974,00 доларів США. Ці обставини не є спірними та вказані вище первинні документи, що їх підтверджують містяться у справі. В акті перевірки зазначено, що ТзОВ «ТД «АВАНТА» не було надано довідку (або її нотаріально засвідчену копію) про підтвердження місця знаходження компанії Asstra Forwarding Ag (Швейцарія) для податкових цілей за 2018 рік, а тому контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем підпункту  141.4.1  «г», підпункту  141.4.4  пункту  141.4  статті  141 ПК України  та заниження податку на прибуток іноземних юридичних осіб в сумі 19931,28 грн із доходу 332188,07 грн, виплаченого на користь компанії Asstra Forwarding Ag (Швейцарія).
Згідно із підпунктом  141.4.1  пункту  141.4  статті  141 ПК України  будь-які доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними цією статтею. Для цілей цього пункту такими доходами є, зокрема, фрахт.
Відповідно до підпункту  141.4.2  пункту  141.4  статті  141 ПК України  резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), утримують податок з таких доходів за ставкою в розмірі 15 відсотків (крім доходів, зазначених у підпунктах 141.4.3-141.4.6 та 141.4.11 цього пункту) їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності. Разом з тим, як визначено підпунктом  141.4.4  пункту  141.4. статті  141 ПК України, сума фрахту, що сплачується резидентом нерезиденту за договорами фрахту, оподатковується за ставкою 6 відсотків у джерела виплати таких доходів за рахунок цих доходів.
У розумінні підпункту  14.1.260  пункту  14.1  статті  14 ПК України  фрахт - це винагорода (компенсація), яка сплачується за договором перевезення, найму або піднайму судна чи транспортного засобу (їх частин) для перевезення вантажів та пасажирів морськими або повітряними суднами; перевезення вантажів залізничним або автомобільним транспортом.
Пунктом  103.1  статті  103 ПК України  встановлено, що застосування правил міжнародного договору України здійснюється шляхом звільнення від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України, зменшення ставки податку або шляхом повернення різниці між сплаченою сумою податку і сумою, яку нерезиденту необхідно сплатити відповідно до міжнародного договору України.
З наведеного слідує, що резидент, який виплачує на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (окрім постійного представництва нерезидента на території України) доходи, перелічені в підпункті  141.4.1  пункту  141.4  статті  141 ПК України, із суми такого доходу зобов`язаний утримати податок за ставкою 15 відсотків (підпункт 141.4.2), а для окремих видів доходів нерезидента (визначені в підпунктах 141.4.3-141.4.6  ПК України) передбачені інші правила оподаткування. Ці правила діють, якщо міжнародні договори, які набрали чинності, між Україною та країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюють виплати, не вказують іншого, у т.ч. інші ставки податку чи взагалі звільняють від оподаткування в Україні. При цьому відповідно до пункту  103.2  статті  103 ПК України  особа (податковий агент) має право самостійно застосувати звільнення від оподаткування або зменшену ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором України на час виплати доходу нерезиденту, якщо такий нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України.
Бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу для цілей застосування пониженої ставки податку згідно з правилами міжнародного договору України до дивідендів, процентів, роялті, винагород тощо нерезидента, отриманих із джерел в Україні, вважається особа, що має право на отримання таких доходів. При цьому бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу не може бути юридична або фізична особа, навіть якщо така особа має право на отримання доходу, але є агентом, номінальним утримувачем (номінальним власником) або є тільки посередником щодо такого доходу.
Відповідно до договору від 05 січня 2018 року №5-1/18 отримувачем винагороди за надання транспортно-експедиційних послуг є компанія Asstra Forwarding Ag (Швейцарія).
Конвенцією між Урядом України і Швейцарською Федеральною Радою про уникнення подвійного оподаткування стосовно податків на доходи і на капітал від 10 січня 2002 року (для України набрала чинності    26 лютого 2002 року; Конвенція) передбачено, що термін «міжнародне перевезення» означає будь-яке перевезення морським чи повітряним судном або дорожнім транспортним засобом, що експлуатується підприємством Договірної Держави, місце фактичного керівного органу якого знаходиться у Договірній Державі, за винятком тих випадків, коли морське чи повітряне судно або дорожній транспортний засіб експлуатується виключно між пунктами в другій Договірній Державі. При цьому відповідно до частини першої статті 8 цієї Конвенції прибутки підприємства Договірної Держави, одержані від експлуатації морських, повітряних суден або дорожніх транспортних засобів у міжнародних перевезеннях, будуть оподатковуватись тільки в цій Державі. Водночас, згідно з частиною сьомою статті 7 Конвенції якщо прибуток включає види доходів, які розглядаються окремо в інших статтях цієї Конвенції, положення цих статей не будуть зачіпатись положеннями цієї статті. Виходячи зі змісту цієї норми, якщо фрахт не підпадає під спеціальну норму статті 8 «Міжнародні перевезення», до доходів за надані послуги буде застосовуватись стаття 7 Конвенції, за правилами якої прибуток підприємства Договірної Держави оподатковується лише в цій Державі, якщо тільки це підприємство не здійснює підприємницьку діяльність у другій Договірній Державі через розташоване в ній постійне представництво. Якщо підприємство здійснює підприємницьку діяльність, як вказано вище, прибуток підприємства може оподатковуватись у другій Державі, але тільки стосовно тієї частини, яка відноситься до цього постійного представництва.
Враховуючи факт укладення договорів між сторонами без участі представництв нерезидента, колегія суддів вказує, що стаття 7 Конвенції застосовується в цілях оподаткування доходів нерезидента, виплачених позивачем за договором від 05 січня 2018 року №5-1/18. Застосування міжнародного договору України в частині звільнення від оподаткування або застосування пониженої ставки податку дозволяється тільки за умови надання нерезидентом особі (податковому агенту) документа, який підтверджує статус податкового резидента згідно з вимогами пункту 103.4 цієї статті.
Відповідно до пункту  103.4  статті  103 ПК України  підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 103.5 і 103.6 цієї статті, особі (податковому агенту), яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України, а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором України. Як визначено пунктом  103.5  статті  103 ПК України, довідка видається компетентним (уповноваженим) органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором України, за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, і повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України.
Відповідно до частини першої статті 4 Конвенції для її цілей термін «резидент Договірної Держави» означає будь-яку особу, яка за законодавством цієї Держави підлягає оподаткуванню в ній на підставі постійного місця проживання, постійного місцеперебування, місцезнаходження керівного органу, місця реєстрації або будь-кого     іншого аналогічного критерію.
Згідно з пунктом  103.10  статті  103 ПК України  у разі неподання нерезидентом довідки відповідно до пункту 103.4 цієї статті доходи нерезидента із джерелом їх походження з України підлягають оподаткуванню відповідно до законодавства України з питань оподаткування. Отже, наведене свідчить, що зазначена довідка є належним документом згідно з пунктом  103.5  статті  103 ПК України  та дає підстави для звільнення від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України, виплачених нерезиденту, який є резидентом країни, з якою Україна уклала міжнародний договір. Оскільки нерезидентом надано позивачу довідку від 17 січня 2018 року відповідно до пункту  103.4  статті  103 ПК України, то позивач не має обов`язку доходи такого нерезидента із джерелом їх походження з України оподатковувати відповідно до законодавства України з питань оподаткування. Наявність у позивача такої довідки від 17 січня 2018 року ставить під сумнів неможливість її надання під час перевірки, яка проводилася у травні - липні 2019 року. Тому суд не може не взяти її до уваги при вирішенні питання про наявність підстав для звільнення від оподаткування відповідно до пункту  103.4  статті  103 ПК України. Довідка видана компетентним органом саме в цілях підтвердження компанією Asstra Forwarding Ag (Швейцарія) резидентського статусу в країні за місцем реєстрації і місцезнаходженням на 2018 рік та лише ненадання нерезидентом довідки може бути підставою для оподаткування виплаченого йому доходу    із джерелом походження з України відповідно до законодавства України з питань оподаткування. Саме нерезидент зацікавлений у тому, щоб уникнути подвійного оподаткування, тому цілком логічно та зрозуміло, що отримавши довідку від компетентного органу, він надав її позивачу для цих цілей. Сам по собі переклад довідки, яка підтверджує резидентський статус нерезидента для застосування переваг міжнародного договору про уникнення подвійного оподаткування, не має такої самої юридичної сили, як її оригінал; законом вимагається наявність перекладу при цьому відсутні застереження стосовно дати його виконання.
З наведених мотивів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що нарахування позивачу грошового зобов`язання податковим повідомленням-рішенням від 14 серпня 2019 року №0008891402 є безпідставним. 
Підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням окружного суду про часткове задоволення позовних вимог.
Згідно з  ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст.242, 243, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 січня 2020 року у справі № 140/2734/19 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	І. І. Запотічний  	
Повне судове рішення складено 19 серпня 2020 року.