ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 616/55/20                                        Головуючий суддя І інстанції Риков М. І.
Провадження № 33/818/706/20                                Суддя доповідач Шабельніков С.К.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       23 вересня 2020 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Великобурлуцького районного суду Харківської області від 28 квітня 2020 року, - 

в с т а н о в и в:

Цією постановою 
ОСОБА_1 , 1994 року народження, уродженець с. Малахове Великобурлуцького району Харківської області, громадянин України, одружений, працюючий на посаді механіка - налагоджувальника у ТОВ «Комсерв Україна», мешканець с. Малахове Великобурлуцького району Харківської області,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та підданий адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
       Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.
       Постановою встановлено, що 02 лютого 2020 року о 22 год. 00 хв. ОСОБА_1 в с. Катеринівка, Великобурлуцького району, Харківської області керував автомобілем «ВАЗ-21013», державний номер НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія, в установленому законом порядку проводився зі застосуванням газоаналізатору «Alkotest 6820», який показав результат 0,85 проміле, що підтверджується тестом № 66 від 02 лютого 2020 року, чим ОСОБА_1 порушив п.2.9 «а» ПДР України.

       В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, посилаючись на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено звання працівника поліції, відсутні відомості, щодо залучених свідків події, не перелічені ознаки сп`яніння, а також вказує, що працівники поліції не пропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі. Зазначає, що взагалі не керував транспортним засобом. Посилається на відсутність правових документів щодо використання газоаналізатору «Драгер». Вказує, що йому не було роз`яснено його прав, як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Транспортний засіб не затримували.

       В судове засідання в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
       23 вересня 2020 року до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про повернення протоколу про адміністративне правопоурення стосовно ОСОБА_1 про вчинення адмінісмтратвиного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАп з долученими до нього матеріалами до Великобурлуцького ВП Вовчанського ВП ГУНП в Харківській області для до оформлення. Також просив справу стосовно нього розглядати без його участі.
       Враховуючи наведене, а також вимоги ст.. 268 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 без його участі.

       Дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно вимог ст.ст. 245,251,252,280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні. 
Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.9А.
       Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. 
       Переглядаючи оскаржувану постанову за доводами поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для її задоволення.
       Визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції послався на відомості, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 3), письмові пояснення ОСОБА_2 (арк. 88), пояснення свідка ОСОБА_3 , відеозапис з нагрудних камер працівників поліції
       Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення (арк. 3), ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосування газоаналізатору «Драгер Алкотестер 6820», про повторність попереджений.
       З відомостями цього протоколу ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчить наявність у протоколі його власноручних підписів, а також наданих письмових пояснень: «…зі змістом протоколу ознайомлений внесені про мене відомості вірні. Керування передав ОСОБА_4 п.в. НОМЕР_2 від 25.07.2015 року.»
       Аналізуючи відомості цього протоколу вбачається, що ОСОБА_1 не був позбавлений можливості надавати будь-які письмові пояснення або заперечення, проте скориставшись таким правом, надав письмові пояснення, підписав протокол та не вказав жодних заперечень.
Належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ОСОБА_1 не оскаржувалися.
Також, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що « Гр-ну ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП…».
Враховуючи те, що ОСОБА_1 ознайомлений з відомостями, які наведені в протоколі про адміністративне правопорушення, про що свідчить його власноручний підпис, апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_1 був повідомлений працівниками поліції про його права та обов`язки, як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а тому його твердження про не роз`яснення йому його прав та обов`язків є необґрунтованим.
       Крім того, відповідно до роздруківки газоаналізатору Драгер (арк. 2) вбачається, що кількість алкоголю у видихаємому повітрі у ОСОБА_1 складає 0,85 проміле.
       З цими відомостями ОСОБА_1 також був згоден, про що свідчить його власноручний беззаперечний підпис у цій роздруківці.
       Відповідно до відеозапису, який міститьс в матеріалах справи (арк. 27) вбачається, що ОСОБА_1 , як водію транспортного засобу працівником поліції було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 погодився пройти цей огляд із використанням газоаналізатору «Драгер».
       Відповідно до вимог ст. 266 КУпАП вбачається, що огляд на стан алкогольного сп`яніння проводиться із використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.
       У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
       Аналізуючи доводи апелянта щодо порушення порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням алкотестеру «Драгер», апеляційний суд не може взяти їх до уваги, оскільки проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння дійсно проводилась зі згоди ОСОБА_1 працівниками поліції, про що свідчать відомості відеозапису, а також з показань поліцейського - свідка ОСОБА_3 , який складав протокол про адміністративне правопорушення. Отримавши результат цього огляду ОСОБА_1 мав право наполягати на проведенні подальшого огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі. Натомість, матеріали справи не містять жодних відомостей про те, що ОСОБА_1 заявляв працівникам поліції будь-які клопотання щодо проведення додаткового медичного огляду або залучення захисника для отримання своєчасної юридичної допомоги, погодившись з результатом огляду на стан алкогольного сп`яніння.
       Відповідно до роздруківки газоаналізатора «Драгер», а також свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки (арк. 65) вбачається, що останнє калібрування він проходив 14 листопада 2019 року, а відповідно до інструкції з експлуатації цього приладу вбачається, що таке калібрування слід проводити один раз на рік, тобто на час проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, цей прилад був у справному стані.
       Також, матеріали справи містять копії сертифікату забезпечення функціонування системи управляння якістю під час виробництва (арк. 66), декларації про відповідність вимогам Технічного регламенту щодо медичних виробів (арк. 67-68), сертифікату перевірки типу (арк. 69), що свідчить про те, що алкотестер Драгер 6820 є сертифікованим технічним засобом, з використанням якого працівники поліції законно проводять огляд осіб на стан алкогольного сп`яніння.
       Крім того, відповідно до відеозапису, вбачається, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом під час зупинення його працівниками поліції. Цього факту не заперечує і сам ОСОБА_1 , що вбачається з його показань, які він надавав в суді першої інстанції.
       Отже твердження ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом, а також про те, що він не проходив огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням газоаналізатору «Драгер» є необґрунтованими, оскільки не відповідають дійсності. 
       Крім того, відповідно до відомостей матеріалів справи вбачається, що особа, яка складала протокол про адміністративне правопорушення, а саме ОСОБА_3 є рядовим поліції, поліцейським СРПП ВП, що підтверджується фотокопією його службового посвідчення (арк. 74), тобто безпосередньо особою, яка наділена правом складати протоколи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, що спростовує твердження апелянта щодо незаконності складення протоколу.
       Крім того, в матеріалах справи містяться письмові пояснення ОСОБА_2 , відповідно до яких вбачається, що вона працює медичною сестрою у Великобурлуцькій ЦРЛ. 02.02.2020 року вона знаходилась на робочому місці в приймальному відділенні лікарні. Близько 23.00 год. у приміщення приймального відділення увійшли наряд поліції та ОСОБА_1 де в її присутності ОСОБА_1 запропоновано пройти тест на «Драгері» на що він погодився та в їх присутності пройшов цей тест. Потім на ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення.
       Аналізуючи ці пояснення, вбачається, що ОСОБА_1 дійсно 012.02.2020 року пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння із використанням алкотестеру Драгер у приміщенні Великобурлуцької ЦРЛ у присутності свідків, що спростовує твердження апелянта щодо не проходження ним огляду, а також відсутності свідків.
       Крім того, відповідно до письмових пояснень ОСОБА_1 у протоколі про адміністративне правопорушення, а також письмових пояснень ОСОБА_4 (арк. 7) вбачається, що транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 переданий під керування ОСОБА_4 для подальшого паркування його за місце зберігання. Отже твердження апелянта щодо не затримання його транспортного засобу працівникам поліції є безпідставними та такими що не відповідають дійсності.
       Крім того, апелянт вказує на відсутність в матеріалах справи направлення на медичний огляд на стан сп`яніння. Це твердження апеляційний суд не бере до уваги, оскільки відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 надав згоду та пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та був згоден з результатом цього огляду, а тому у працівників поліції не було потреби у складанні відповідного направлення на медичний огляд ОСОБА_1 .
Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави. 
Доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, а матеріали справи їх не містять. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
       Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що немає підстав для задоволення клопотання про направлення матеріалів справи для дооформлення, а також вважає що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.9А Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними. 
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Великобурлуцького районного суду Харківської області від 28 квітня 2020 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.
       Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                С.К. Шабельніков