ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
іменем України
17 червня 2020 року
м. Харків
справа № 642/6433/18
провадження № 22-ц/818/866/20
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого – Котелевець А.В.,
суддів – Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,
за участю секретаря – Кравченко О.О.,
ім`я (найменування) сторін:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю «ХАРКІВЕНЕРГОРЕМОНТ»,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 – представника ОСОБА_1 , ОСОБА_3 – представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ХАРКІВЕНЕРГОРЕМОНТ» на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2019 року в складі судді Шрамко Л.Л.,

у с т а н о в и в:

В листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненим в подальшому позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ХАРКІВЕНЕРГОРЕМОНТ» (далі – ТОВ «ХАЕР») та просив стягнути з відповідача на його користь: 

- невиплачену суму окладу у розмірі 785,76 грн; 

- основну винагороду та премію у національній валюті України у розмірі, еквівалентному 7 776,16 доларам США відповідно до офіційного курсу НБУ, станом на день фактичної виплати; 

- добові витрати у національній валюті України у розмірі, еквівалентному 9 445,00 доларам США відповідно до офіційного курсу НБУ, станом на день фактичної виплати; 

- середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме – з 29 липня 2017 року по 15 листопада 2018 року, у розмірі 59 423,44 грн та суму в національній валюті України у розмірі, еквівалентному 16 643,28 доларам США відповідно до офіційного курсу НБУ, станом на день подання позовної заяви; 

- компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2011 року № 159, що станом на день подання позовної заяви до суду становить суму у розмірі 199,57 грн та суму в національній валюті України у розмірі, еквівалентному 3 331,93 доларам США відповідно до офіційного курсу НБУ, станом на день подання позовної заяви.

Позов мотивовано тим, що 09 вересня 2016 року його прийнято на роботу до ТОВ «ХАЕР» на посаду провідного інженера – електрика, а 28 липня 2017 року звільнено за власним бажанням, однак не проведено остаточного розрахунку. Станом на день подання позовної заяви до суду загальний розмір основного боргу по виплаті заробітної плати складає 785,76 грн та суму в розмірі 17 221,16 доларів США, що еквівалентно курсу НБУ.

Зазначає, що протягом 280 календарних днів, а саме – з 22 жовтня 2016 року по 28 липня 2017 року, на підставі наказу директора ТОВ «ХАЕР» від 19 жовтня 2016 року № 19.10/01, він перебував у відрядженні у Народній Республіці Бангладеш з метою виконання робіт по капітальному ремонту енергоблоку на ТЕС «Горазал».

Відповідно до підписаного ним та відповідачем штатного розкладу його щомісячна винагорода складала: оклад у національній валюті України - 1 600,00 грн; основну винагороду - 1 575,00 доларів США; преміальну частину - 525,00 доларів США. Виплата щомісячної винагороди здійснюється в гривнях по курсу НБУ на дату виплати.

Згідно з наказом директора ТОВ «ХАЕР» від 30 грудня 2016 року № 184-К з 01 липня 2017 року йому встановлено оклад у розмірі 3 200 грн. 

Умови праці усіх працівників ТОВ «ХАЕР», які виконували роботи на ТЕС «Горазал» в Республіці Бангладеш, відповідно до укладеного між ТОВ «ХАЕР» та Міністерством енергетики Республіки Бангладеш контракту, регламентовано Положенням про умови праці працівників ТОВ «Харківенергоремонт» на ТЕС «Горазал» Республіка Бангладеш, затвердженим директором ТОВ «ХАЕР» (далі – Положення про умови праці), яке не було доведено до його відома.

Зазначає, що відповідно до пункту 6.1. Розділу 6 Положення про умови праці оплата праці здійснюється у розмірі, узгодженому сторонами, і складається з: окладної частини відповідно до штатного розкладу; премії, яка нараховується за результатами праці за місяць, і виплачується при наявності підписаного акта - прийому Інозамовником виконаних за місяць робіт за наявності фінансового прибутку.

Також Положенням про умови праці встановлено порядок виплати окладу - з 10 по 15 числа поточного місяця за попередній, виплата доларової частини (або еквіваленту у місцевій валюті (такка) здійснюється в розмірі, еквівалентному 500,00 доларів США щомісячно, до закриття першого акту виконаних робіт і отримання платежу по акту від кінцевого замовника.

Відповідно до умов контракту від 04 вересня 2016 року № Рик-314/2012 (Re) та наказу директора ТОВ «ХАЕР» від 19 жовтня 2016 року № 19.10/01 про направлення його у відрядження належні йому до виплати добові витрати були встановлені у наступних розмірах: з 22 жовтня 2016 року по 31 грудня 2016 року -30,00 доларів США на добу; з 01 січня 2017 року по 22 жовтня 2017 року - 35,00 доларів США на добу.

Копія контракту та зазначеного наказу в нього відсутні, умови виплати добових витрат доведені не були, а відомості про контракт і наказ стали йому відомі після отримання листа за результатами інспекційного відвідування відповідача.

З 19 жовтня 2016 року по 30 жовтня 2017 року йому на картку було перераховано грошову суму в загальному розмірі 306 698,89 грн та готівкою сплачено аванс з частини основної винагороди у розмірі 25 693,00 грн, що станом на день виплати відповідно до офіційного курсу НБУ становить еквівалент 1 000,00 доларів США.

За його заявою від 14 серпня 2018 року ГУ Держпраці Харківській області було проведено інспекційне відвідування ТОВ «ХАЕР», за результатами якого виявлено ряд порушень законодавства про працю.

Зазначає, що ТОВ «ХАЕР» не виплатив йому: частину основної винагороди з премією і добовими витратами у розмірі 785,76 грн; суму у національній валюті України, що станом на день фактичної виплати відповідно до офіційного курсу НБУ становить 7 776,16 доларів США основної винагороди і премії та 9 445,00 доларів США добових витрат.

Враховуючи, що його звільнено 28 липня 2017 року, а з виписки вбачається, що останній платіж надійшов лише 30 жовтня 2017 року, відповідно до статті 116 КЗпП України, окрім виплати недоплачених грошових сум, відповідач обов`язаний виплатити йому компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати у розмірі 199,57 грн та суму в національній валюті України у розмірі, еквівалентному відповідно до офіційного курсу НБУ, що становить 3 331,93 доларів США.

Вказує, що оскільки він не був ознайомлений з умовами оплати праці, в тому числі з контрактом, яким встановлено розміри добових витрат, датою, коли він дізнався про наявність у нього права на компенсацію добових витрат і їх розмір, є дата отримання листа ГУ Держпраці Харківській області, тому тримісячний строк для звернення до суду з позовом про стягнення добових витрат спливає 10 грудня 2018 року, отже не є пропущеним.

21 березня 2019 року ТОВ «ХАЕР» подало відзив на позовну заяву, в якому просило в задоволенні позовних вимог відмовити.

Відзив мотивовано тим, що заробітна плата виплачена позивачу в повному обсязі, що підтверджується журналом - ордером, розрахунками за заробітною платою за період з 01 вересня 2016 року по 20 березня 2019 року та податковими розрахунками за формою № 1ДФ. 

Що стосується позовної вимоги про стягнення суми добових витрат, то згідно з статтею 233 КЗпП України добові витрати, разом з витратами на проживання та на проїзд, відносяться до витрат, відшкодування яких покладено на підприємство у зв`язку з направленням робітника у відрядження. Витрати на відрядження не належать до фонду заробітної плати та відносяться до інших витрат. Відтак, згідно з статтею 233 КЗпП України строк вирішення вказаної категорії трудових спорів становить 3 місяці з моменту, коли працівник дізнався або міг дізнатися про порушення свого права. Вказаний строк сплинув ще до подання позивачем позовної заяви.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 частково задоволено. Стягнуто з ТОВ «ХАЕР» на користь ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 47 047,96 грн та 768,40 грн судового збору. В інший частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги в частині стягнення грошових коштів на відрядження заявлені позивачем в межах строків, визначених у статті 233 КЗпП України, оскільки він дізнався про наявність заборгованості з виплати коштів на відрядження в сумі 47 047,96 грн, а отже і про порушення свого права, 10 вересня 2018 року з листа ГУ Держпраці у Харківській області, а 16 листопада 2018 року звернувся в даним позовом до суду. Судовим розглядом встановлено, що загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем складається з грошових коштів на відрядження у розмірі 47 047, 96 грн, згідно з результатами перевірки ГУ Держпраці в Харківській області. Доказів на підтвердження позовних вимог в інший частині позивачем не надано.

В листопаді 2019 року ОСОБА_2 – представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на підстави, передбаченні статтею 376 ЦПК України, просить:

- рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення витрат на відрядження у розмірі 47 047,96 грн та стягнути з відповідача суму в національній валюті України, що станом на день виплати відповідно до офіційного курсу НБУ становить 3 210,40 доларів США;

- рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні основної винагороди та премії у доларовому еквіваленті, відмови у стягнення заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки всім обставинам справи та наданим доказам на підтвердження позовних вимог, не застосовано норми матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин.

В грудні 2019 року ОСОБА_3 – представник ТОВ «ХАЕР» подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно з статтею 233 КЗпП України добові витрати, разом з витратами на проживання та на проїзд, відносяться до витрат, відшкодування яких покладено на підприємство у зв`язку з направленням робітника у відрядження. Витрати на відрядження не належать до фонду заробітної плати та відносяться до інших витрат. Відтак, згідно з статтею 233 КЗпП України строк вирішення вказаної категорії трудових спорів становить 3 місяці з моменту, коли працівник дізнався або міг дізнатися про порушення свого права. В матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 від 14 серпня 2018 року на ім`я Начальника ГУ Держпраці у Харківській області, в якій заявником зазначено, що при звільненні з ТОВ «ХАЕР» йому виплачено 306 698 грн, однак він вважає вказану виплату неповною, та зазначає, що приблизна заборгованість товариства складає 92 000 грн. Таким чином, позивач знав про порушення своїх прав ще в серпні 2018 року, однак з позов до суду звернувся 16 листопада 2019 року, тобто після спливу тримісячного строку.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Матеріали справи свідчать, що відповідно до наказу директора ТОВ «ХАЕР» від 08 вересня 2016 року № 81-К ОСОБА_1 09 вересня 2016 року прийнятий на роботу до ТОВ «ХАЕР» на посаду провідного інженера - електрика.

Протягом 280 календарних днів, а саме – з 22 жовтня 2016 року по 28 липня 2017 року, на підставі наказу директора ТОВ «ХАЕР» від 19 жовтня 2016 року № 19.10/01 позивач перебував у відрядженні в Народній Республіці Бангладеш з метою виконання робіт по капітальному ремонту енергоблоку на ТЕС «Горазал», що підтверджується посвідченням про відрядження від 19 жовтня 2016 року № 19.10/01.

Відповідно до штатного розкладу щомісячна винагорода у сукупності складала: оклад у національній валюті України – 1 600,00 грн; основну винагороду в доларовому еквіваленті - 1 575,00 доларів США; преміальну частину в доларовому еквіваленті - 525,00 доларів США. Виплата щомісячної винагороди здійснюється в гривнях по курсу НБУ на дату виплати.

Згідно з наказом директора TOB «ХАЕР» від 30 грудня 2016 року № 184-К з 01 січня 2017 року частину окладу в національній валюті України встановлено у розмірі 3 200,00 грн.

Пунктом 6.1. Розділу 6 Положення про умови праці встановлено, що оплата праці здійснюється у розмірі, узгодженому сторонами і складається з: окладної частини відповідно до штатного розкладу; премії, яка нараховується за результатами праці за місяць, і виплачується при наявності підписаного акта - прийому Інозамовником виконаних за місяць робіт при наявності фінансового прибутку.

Також Положенням про умови праці встановлено порядок виплати окладу з 10 по 15 числа поточного місяця за попередній (пункт 6.3. Положення про умови праці), виплата доларової частини (або еквіваленту у місцевій валюті (такка) здійснюється в розмірі, еквівалентному 500,00 доларів США щомісячно, до закриття першого акту виконаних робіт і отримання платежу по акту від кінцевого замовника (пункт 6.3. Положення про умови праці).

На виконання пункту 6.7. Положення про умови праці для виплати винагороди і добових було відкрито карту типу VISA в ПрАТ «Укрексімбанк».

Відповідно до умов контракту від 04 вересня 2016 року № Рик-314/2012 (Re) та наказу директора ТОВ «ХАЕР» від 19 жовтня 2016 року № 19.10/01 про відрядження належні до виплати добові витрати відповідно до Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998 № 59, були встановлені у наступних розмірах: з 22 жовтня 2016 року по 31 грудня 2016 року -30,00 доларів США на добу; з 01 січня 2017 року по 22 жовтня 2017 року - 35,00 доларів США на добу.

14 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до ГУ Держпраці Харківській області.

ГУ Держпраці у Харківській області на підставі частин 4, 5 статті 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» №877 від 05.07.2007 року, розпорядження Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 №929, Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295, постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2017 №1104 «Про затвердження переліку органів державного нагляду (контролю), на які не поширюється дія Закону України “Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності”, наказу Міністерства соціальної політики України 18.08.2017 року № 1338 «Про затвердження форм документів, що складаються при здійсненні заходів державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, зайнятість та працевлаштування інвалідів», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.12.2017 за №1500/31368, Положення про Головне управління Держпраці у Харківській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань праці №75 від 22.06.2017 провело державний захід контролю у формі інспекційного відвідування ТОВ «ХАЕР».

Під час вказаної перевірки працівниками ГУ Держпраці у Харківській області було досліджено: копію наказу від 29 вересня 2016 року № 129-К; копію наказу від 19 жовтня 2016 року № 19.10/01, копії табелів робочого часу ОСОБА_1 ; копію посвідчення про відрядження; копії штатного розпису від 01 травня 2016 року; копію наказу ТOB «ХАЕР» від 30 грудня 2016 року № 184-К з 01 січня 2017 року про затвердження посадового окладу в розмірі 3 200 грн; копії Положення про умови роботи працівників ТОВ «ХАЕР» під час виконання робіт по капітальному ремонту блока № 5 ТЕС «Горазал», Республіка Бангладеш, що є додатком № 1 до штатного розпису (вказана копія Положення була додана самим ОСОБА_1 до заяви, адресованої ГУ Держпраці у Харківській області); авансові звіти; платіжні документи ТOB «ХАЕР».

Згідно з листом ГУ Держпраці у Харківській області від 10 вересня 2018 року № Б - 863/Б-899/02.02/12.-14/10633 за результатами проведення заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування встановлено, що на теперішній час сума невиплачених ОСОБА_1 грошових коштів на відрядження становить 47 047,96 грн, що є порушенням вимог частини першої статті 116 КЗпП України.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статті 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з статті 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

В частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» вказано, що заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

До структури заробітної плати, визначеної у статті 2 цього Закону, входять: основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (частина третя статті 2 Закону України «Про оплату праці»).

Згідно з підпунктом 3.15 статті 3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5, витрати на відрядження: добові (у повному обсязі), вартість проїзду, витрати на наймання житлового приміщення.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень. 

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції встановивши фактичні обставини справи та надавши оцінку поданим сторонами доказам, дійшов обґрунтовано висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Висновків, викладених в листі ГУ Держпраці у Харківській області від 10 вересня 2018 року № Б - 863/Б-899/02.02/12.-14/10633, позивачем не спростовано. Клопотання про проведення судової експертизи позивачем в суді першої інстанції не заявлялось, не вказано відповідної вимоги і в апеляційній скарзі.

Щодо доводів TOB «ХАЕР» про пропуск позивачем строку позовної давності, судова колегія зазначає таке.

Відповідно до статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Матеріалами справи встановлено, що маючи сумніви щодо проведених ТОВ «ХАЕР» виплат, ОСОБА_1 звернувся із заявою до ГУ Держпраці у Харківській області, у зв`язку з чим проведено заходи державного контролю у формі інспекційного відвідування товариства.

10 вересня 2018 року він отримав лист ГУ Держпраці у Харківській області від 10 вересня 2018 року № Б - 863/Б-899/02.02/12.-14/10633, в якому зазначено про наявну у ТОВ «ХАЕР» заборгованість. 16 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Враховуючи викладене, колегія судів вважає, що позивач не пропустив строк на звернення до суду за вирішенням трудового спору, передбачений статтею 233 КЗпП України. А тому правові підстави для застосування строку позовної давності за клопотанням ТОВ «ХАЕР» відсутні.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційні скарги задоволенню не підлягають, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 – представника ОСОБА_1 , ОСОБА_3 – представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ХАРКІВЕНЕРГОРЕМОНТ» – залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2019 року – залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 25 червня 2020 року.        

Головуючий                                                                                     А.В. Котелевець

Судді                                                                                                 І.В. Бурлака

О.М. Хорошевський