ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 серпня 2020 року	Львів	Справа № 380/882/20 пров. № А/857/3995/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                          Ільчишин Н.В., 
суддів                                                             Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,
за участі секретаря судового засідання      Федак С.Р.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги Державної фіскальної служби України та Головного управління ДФС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 березня 2020 року (головуючого судді Сасевича О.М. ухвалене у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження о 10 год. 19 хв. в м. Львів повний текст рішення складено 23.03.2020) у справі №380/882/20 за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державна казначейська служба України про визнання протиправними дій, скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 28.01.2020 звернувся в суд з позовом до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Львівській області, третя особа Державна казначейська служба України в якому просить визнати неправомірними дії Державної фіскальної служби України та Головного управління ДФС у Львівській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку із інвалідністю, що настала в період проходження служби в податковій міліції, відповідно до Закону України «Про міліції» (в редакції від 13.02.2015 року), визнати протиправним та скасувати рішення Державної фіскальної служби України від 11.01.2020 року №27/С/99-99-04-04-02-14 щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку із інвалідністю, що настала в період проходження служби в податковій міліції, відповідно до Закону України «Про міліції» (в редакції від 13.02.2015 року), зобов`язати Державну фіскальну службу України та Головне управління ДФС у Львівській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку із інвалідністю, що настала в період проходження служби в податковій міліції, відповідно до ст.23 Закону України «Про міліції» (в редакції від 13.02.2015 року) в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 березня 2020 року задоволено позов.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції Державна фіскальна служба України та Головне управління ДФС у Львівській області подали апеляційні скарги, які обґрунтовують тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просять скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у них доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.
Справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження судом першої інстанції.
В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник Головного управління ДФС у Львівській області Ярова А.А. апеляційну скаргу підтримала з підстав зазначених у скарзі, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Представник позивача Яценко С.А. проти апеляційної скарги заперечив, просив скарги залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подані скарги не підлягають задоволенню з наступних мотивів. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив службу в органах податкової міліції на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ третього відділу оперативного управління Головного управління ДФС у Львівській області.
Наказом Головного управління ДФС у Львівській області від 25.10.2019 №626-ос ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ третього відділу оперативного управління Головного управління ДФС у Львівській області звільнено з податкової міліції за пунктом 64 підпунктом «б» (через хворобу) «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» з 25.10.2019.
Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 311597 від 04.12.2019, ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності, у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням військової служби, строком до грудня 2020 року.
Відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА №011256 від 04.12.2019 ОСОБА_1 встановлено 45% ступеня втрати професійної працездатності.
Відповідно до довідки Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» №ЦВ14770/19 від 06.11.2019 ОСОБА_1 не подавав заяв щодо виплати страхової суми та не отримував від ПАТ «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» страхову суму по Договору про закупівлю послуг з обов`язкового соціального страхування.
ПАТ «НАСК «Оранта» листом від 19.11.2019 №1390/1543 повідомлено позивача про те, що він до страхової компанії не звертався до 01.01.2007 і страхових виплат не отримував.
09.12.2019 позивач звернувся до Головного управління ДФС у Львівській області із заявою (рапортом), в якій просив провести виплату одноразової грошової допомоги, у зв`язку з тим, що йому встановлено ІІІ групу інвалідності, пов`язану з проходження служби в податковій міліції. 
Рішенням Державної фіскальної служби України від 11.01.2020 №27/с/99-99-04-04-02-14 позивачу було фактично відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги, з посиланням на те, що Закон України «Про міліцію» втратив чинність, проведення розрахунку та виплата одноразової грошової допомоги працівникам податкової міліції законодавчо не врегульоване й третю групу інвалідності ОСОБА_1 отримав після втрати чинності цього Закону.
У подальшому, листом Головного управління ДФС у Львівській області також повідомлено позивачу про те, що Закон України «Про міліцію» втратив чинність, проведення розрахунку та виплата одноразової грошової допомоги працівникам податкової міліції законодавчо не врегульоване.
Вважаючи наведені дії відповідачів протиправними, позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 356.1 статті 356 Податкового кодексу України, держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України «Про міліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».
В силу частини шостої статті 23 Закону України «Про міліцію» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.
Закон України «Про міліцію» втратив чинність 07 листопада 2015 року, у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII.
Пунктом 15 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.
Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».
Відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію», постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі – Порядок №850).
Пунктом 2 Порядку №850 передбачено, що особам, які до набрання чинності Законом України від 13 лютого 2015 року №208-VIII «Про внесення змін до статті 23 Закону України «Про міліцію» щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції» мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога призначається і виплачується відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року №707.  
Як слідує з матеріалів справи та підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №333121, інвалідність ІІІ групи позивачу встановлена 04.12.2019 року, тобто після набрання чинності Законом України від 13 лютого 2015 року №208-VIII «Про внесення змін до статті 23 Закону України «Про міліцію» щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції» та Порядком №850, відтак, за позивачем, як колишнім працівником податкової міліції, якому встановлено інвалідність внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги на умовах, передбачених Законом України «Про міліцію» та Порядком №850.
Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 07 березня 2018 року у справі №464/5571/16-а, від 19 квітня 2018 року у справі №822/31/18, від 20 травня 2019 року у справі №405/704/17.
Що ж стосується доводів апеляційних скарг, колегія суддів зазначає таке.
Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини Рішення від 03.10.1997 №4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.
Враховуючи те, що останнім в часі є Порядок №850, то пріоритетними, в даному випадку, є положення саме цього Порядку.
Таким чином, недосконалість у законодавчому регулюванні спірних правовідносин на рівні підзаконного нормативно - правового акту не повинна впливати на можливість реалізації позивачем гарантованого йому Конституцією України права на соціальний захист й не нівелює обов`язкових для суб`єктів владних повноважень вимог Порядку №850, який затверджено відповідною постановою Уряду України пізніше, ніж Порядок №707, і підлягає безпосередньому застосуванню відповідачами при розгляді заяви позивача про виплату йому спірної грошової допомоги.
З огляду на наведене, покликання скаржників на те, що на спірні правовідносини не розповсюджується дія Порядку №850, який, відповідно до пункту 1, визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції колегія суддів вважає безпідставними.
Підпунктом 2 пункту 3 Порядку №850 передбачено, що грошова допомога призначається і виплачується у разі: установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності ІІІ групи.
В свою чергу виплата грошової допомоги у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності здійснюється не автоматично, а передбачає виконання ряду процедурних дій, пов`язаних з призначенням виплати, а саме працівник міліції, якому призначається грошова допомога, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до Порядку №850; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках). До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України) (пункт 7 Порядку №850).
Згідно з пунктом 8 Порядку №850 керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.
МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови (пункт 9 Порядку №850).
Колегією суддів враховано, що згідно визначених частини 2 статті 2 КАС України критеріїв суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії, повинен обирати лише визначені законом способи.
Отже, Головне управління ДФС у Львівській області, отримавши рапорт позивача про виплату йому спірної грошової допомоги, датовану 09.12.2019 та додані до нього документи, було зобов`язано вчинити дії у строк та згідно з процедурою, визначеною Порядком №850.
Втім, таких дій відповідачем не вчинило. Натомість на подану позивачем заяву про виплату спірної грошової допомоги, надано відповідь листом, а також, всупереч вимог пункту 8 Порядку №850, не складено висновку щодо виплати такої допомоги і не направлено його до ДФС України разом з матеріалами цієї зави.
З урахуванням наведеного, суд вважає безпідставними та такими, що ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм чинного законодавства доводи відповідачів про те, що у зв`язку з втратою з 07.11.2015 року чинності Законом України «Про міліцію» відсутні правові підстави для проведення виплати одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням інвалідності та втратою працездатності колишнім працівникам податкової міліції, оскільки такі твердження у повному обсязі спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та вказаними вище нормами права.  
Апеляційний суд вважає, що позовні вимоги про визнання протиправними дій Державної фіскальної служби України та Головного управління ДФС у Львівській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги позивачу, у зв`язку з інвалідністю, що настала в період проходження служби в податковій міліції, відповідно до Закону України «Про міліцію» (в редакції від 13.02.2015 року) й визнання протиправним та скасування рішення Державної фіскальної служби України від 11.01.2020 №27/С/99-99-04-04-02-14 щодо відмови у нарахуванні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги, у зв`язку з інвалідністю, що настала в період проходження служби в податковій міліції, відповідно до Закону України «Про міліцію» (в редакції від 13.02.2015 року) є обґрунтованими та підлягають задоволенню. 
Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові особисте суб`єктивне бачення порушеного права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту. 
Відповідно до частини 3 статті 245 КАС України, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. 
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідачами не надано доказів існування передбачених вичерпним переліком випадків, за наявності яких особі може бути відмовлено у призначенні грошової допомоги, визначених у пункті 14 Порядку №850, і підстави відмови, з якої виходили відповідачі, вказана норма також не містить.
В той же час, судовим розглядом справи не було встановлено об`єктивних перешкод, які б унеможливили або ж значно ускладнили виконання обов`язкових для відповідачів юридично значимих дій, передбачених Порядком №850.
Відтак, враховуючи те, що судом визнано протиправним та скасовано рішення Державної фіскальної служби України від 11.01.2020 №27/С/99-99-04-04-02-14 щодо відмови у нарахуванні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги, у зв`язку з інвалідністю, що настала в період проходження служби в податковій міліції, відповідно до Закону України «Про міліцію» (в редакції від 13.02.2015 року), суд з метою відновлення прав, свобод та інтересів ОСОБА_1 , за захистом яких він звернувся, вважає за необхідне зобов`язати Державну фіскальну службу України та Головне управління ДФС у Львівській області здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку з інвалідністю, що настала в період проходження служби в податковій міліції, відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.   
Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.
Відповідачі як суб`єкти владних повноважень не довели правомірність своїх дій, не спростували доводи позивача та не надали суду відповідних належних доказів, натомість, позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Вказана правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановами Верховного Суду від 05.02.2020 у справі № 580/103/19, від 06.02.2020 у справі № 441/722/16-а, від 28.02.2020 у справі № 813/886/17, від 31.03.2020 у справі №824/1046/17-а, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.
Перевіряючи всі доводи скаржників, колегія суддів також приймає до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року) який зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент. 
Колегія суддів дійшла висновку, що позов задоволено правомірно, судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційних скарг висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається, тому апеляційні скарги задоволенню не підлягає.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до статті 139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг належить покласти на апелянтів.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Державної фіскальної служби України та Головного управління ДФС у Львівській області – залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 березня 2020 року у справі №380/882/20 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

                  Головуючий суддя                                          Н.В. Ільчишин

                  Судді                                                                Л.Я. Гудим

                                                                                            О.М. Довгополов
Повний текст постанови складено 14.08.2020