КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
1[1]

Справа №  33/824/1168/2020 
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП      
    
П О С Т А Н О В А
Іменем   України
 
25 травня 2020 року                                                                                         м. Київ
 
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Новов С.О., за участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва  від  03 лютого  2020 року,
 
в с т а н о в и в :
 
Відповідно до постанови судді Дарницького районного суду м. Києва  від  03 лютого  2020 року, 
ОСОБА_1 , який народився                        ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою:                АДРЕСА_1 , 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 600 (шестисот)  неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 (один) рік.
Цією ж постановою, стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп.
Як встановлено постановою судді, ОСОБА_1 , 10.11.2019 року, о 02 год. 20 хв., рухаючись по вул. Харківське шосе у м. Києві, керував автомобілем марки «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова та порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, в порушення вимог п. 2.5 ПДР, відмовився у присутності двох свідків.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Дарницького районного суду м. Києва від 03.02.2020 та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що винесена постанова є незаконною у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, постановленою без з`ясування всіх обставин справи, а адміністративне стягнення, яке було до нього застосоване постановою суду, не відповідає вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи.
Зокрема, як вказує ОСОБА_1 , свій висновок про його вину у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, суд обґрунтував допитами у судовому засіданні інспекторів поліції ОСОБА_7. та ОСОБА_8 , що складали протокол про адміністративне правопорушення, та письмовими пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які своїми підписами підтвердили факт його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння та на відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, відповідно до якого вбачається, що він дійсно відмовився від проходження огляду за допомогою спецприладу Alcotest Drager, мотивуючи це тим, що за кермом автомобіля не перебував. 
Проте, як зазначає апелянт, даний висновок суду є таким, що зроблений без достатнього дослідження всіх обставин справи, та з прийняттям до уваги доказів, які не були безпосередньо дослідженими судом.
Як звертає увагу апелянт, ним подавалось клопотання про допит у судовому засіданні свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , яке долучене до матеріалів справи, проте, останні за викликами не з`явились, а суд вирішив, що їх пояснень про факт відмови від проходження огляду є достатньо.
Крім того, апелянт вказує на те, що вказані свідки дійсно були присутні під час складення протоколу про адміністративне правопорушення, однак вони не підтвердили факт його знаходження за кермом, повідомивши, що не можуть відповісти чітко хто перебував за кермом та чи бачили вони водія транспортного засобу, що зафіксовано на відеозапису.
Також, на думку апелянта, з матеріалів відеозапису не вбачається обставин, на які посилаються інспектори поліції - зокрема те, що саме він керував транспортним засобом, а також те, що свідок ОСОБА_6 з автомобілю не виходив. Тобто, як вказує апелянт, показання інспекторів поліції - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повністю ґрунтуються на припущеннях, але судом першої інстанції вказаний факт проігноровано та не взято до уваги. При цьому суд не обґрунтував причин з яких ним взято до уваги одні докази, та відхилено інші.
Просить звернути увагу апелянт і на те, що в судовому  засіданні безпосередньо було допитано двох свідків, які перебували під час складення протоколу про адміністративне правопорушення, зокрема, ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , проте незважаючи на те, що вказані свідки були безпосередньо присутні під час події, інспекторами поліції, жодних їхніх пояснень не було долучено до справи.
Отже, на думку апелянта, жодних доказів, які б спростовували його доводи та показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , судом не здобуто та не досліджено в ході судового засідання.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити; перевіривши матеріали справи та доводи скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Так, незважаючи на доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , матеріали справи про адміністративне правопорушення містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновку судді щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого  ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Зокрема, як обґрунтовано зазначається в оскаржуваній постанові,  вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого  ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується не тільки протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 251566 від 10 листопада 2019 року, який було складено щодо ОСОБА_1 за відмову від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та поясненнями в судовому засіданні поліцейських - свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , а й іншими зібраними по справі матеріалами, а саме: письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , у присутності яких водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння; даними відеозапису з нагрудної відеокамери інспектора патрульної поліції, на якому зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного засобу «Драгер», а також у закладі охорони здоров`я.
При цьому, погоджуючись із висновками судді, який розглядав дану справу, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на таке.
Відповідно до вимог п. 2.5. ПДР України,  водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Проходження такого огляду регламентовано Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735 (надалі - Інструкція від 09.11.2015 року № 1452/735). 
Як передбачено пунктами 6, 7 Розділу І Інструкції від 09.11.2015 року № 1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я. У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я.
Згідно з вимогами п. 9 Розділу ІІ Інструкції від 09.11.2015 року            № 1452/735, з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, якімають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський, забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.
У відповідності до вимог, передбачених п. 6 розділу ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395 (надалі - Інструкція від 07.11.2015 року № 1395), у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Аналіз вимог зазначених вище нормативно-правових актів та встановлених судом фактичних обставин справи, дозволяє зробити висновок про те, що водій транспортного засобу, в даному випадку ОСОБА_1 , у разі виявлення у нього ознак алкогольного сп`яніння, за вимогою поліцейського, повинен був пройти огляд на стан такого сп`яніння у закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення, а оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження такого огляду з надуманих підстав, поліцейський в присутності двох свідків, у відповідності до вимог законодавства, обґрунтовано склав протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначив ознаки алкогольного сп`яніння та дії водія щодо ухилення від огляду.
При цьому, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1  про те, що він не керував автомобілем, не можуть бути визнані обґрунтованими, через те, що не знайшли свого об`єктивного підтвердження, як під час розгляду справи в суді першої, так і апеляційної інстанції.
Що ж стосується тієї обставини, що суддею, під час розгляду справи щодо ОСОБА_1 , не було допитано свідків, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, то сама по собі ця обставина не може свідчити про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної постанови, оскільки в апеляційній скарзі не наведено обставин, які б могли викликати сумніви у достовірності фактичних обставин справи, встановлених за їх участю.
Тим більше, що сам ОСОБА_1 не заперечує того факту, що він відмовився у присутності зазначених у протоколі свідків від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, як на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, так і в найближчому закладі охорони здоров`я.
При цьому, оскільки вказані свідкиповинні бути присутні лише під час проходження огляду водія на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або у разі його відмови від проходження такого огляду, вони не зобов`язані бути свідками того, керував водій транспортним засобом до його зупинки чи ні.
Вказаний факт, а саме те, що автомобілем «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 керував   ОСОБА_1 було встановлено на підставі пояснень в судовому засіданні поліцейських, які складали матеріал про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП та які підтвердили, що під час переслідування автомобіль постійно перебував у полі їх зору, а після зупинки з кабіни автомобіля ніхто не виходив.
У зв`язку з цим, суд апеляційної інстанції визнає безпідставними доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про відсутність доказів того, що за кермом автомобіля був саме він, а не ОСОБА_6 , так само як і твердження апелянта про те, що суд у своїй постанові не обґрунтував причин по яким він взяв до уваги одні докази, та відхилив інші, оскільки вони не відповідають дійсності та змісту оскаржуваної постанови.        
У зв`язку з цим, доводи, наведені в апеляційній скарзі  ОСОБА_1 не можуть бути визнані такими, що відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи, а відтак служити підставами для скасування постанови судді про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1                          ст. 130 КУпАП та закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.
За таких обставин, перевіривши доводи апеляційної скарги   ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції вважає необхідним, за наслідками її розгляду, прийняти рішення, яким залишити вказану апеляційну скаргу без задоволення, а постанову судді Дарницького районного суду м. Києва  від  03 лютого              2020 рокупро притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, - 
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Дарницького районного суду м. Києва  від  03 лютого  2020 року, відповідно до якої  ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Суддя Київського апеляційного суду                                          
                                                                                                               С.О. Новов

 

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Коляденко П.Л.