ПОСТАНОВА
Іменем України

11 серпня 2020 року 
м. Київ
справа № 754/11072/17
адміністративне провадження № К/9901/4286/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Стародуба О.П., 
суддів - Єзерова А.А., Кравчука В.М.,  
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 06.11.2017р. (суддя - Галась І.А.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2017р. (судді - Кузьмишина О.М., Глущенко Я.Б., Костюк Л.О.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в :
У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:
визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у виплаті належної йому одноразової грошової допомоги відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;
зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням інвалідності відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Вважає, що відповідач протиправно відмовив йому у виплаті одноразової грошової допомоги, чим порушив його право на соціальний захист та отримання належної грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності.
Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 06.11.2017р., яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2017р., позов залишено без задоволення. 
З ухваленими у справі рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій не погодився позивач, подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов. 
В обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що ним не було пропущено строк звернення 3 роки, оскільки інвалідність довічно встановлено у 2012 році, він повторно звертався до Служби безпеки України, але допомогу так і не отримав, тому потім звернувся з письмовою заявою до Голови Служби безпеки України 26.06.2015р. Крім того, зазначає, що пенсія по інвалідності безпосередньо призначена та почала сплачуватися тільки у 2014 році після чергового письмового звернення.
Відзив на касаційну скаргу до суду не надходив. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.  
Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач у період з 05.08.1976р. по 08.08.1982р. проходив військову службу в Збройних Силах, а з 08.08.1982р. по 12.05.1997р. - в органах безпеки.
Наказом Голови Служби безпеки України був звільнений в запас відповідно до п. «в» ст. 65 (за станом здоров`я) та виключений із списків особового складу та знятий з усіх видів забезпечення з 12.05.1997р.
З 01.07.2008р. позивачу встановлено ІІ групу інвалідності тимчасово до 01.07.2010р., захворювання отримано при виконанні обов`язків військової служби (довідка до Акта огляду МСЕК серія № КВ-1 018528 від 01.07.2008р.). 
Після повторного огляду підтверджено ІІ групу інвалідності, захворювання отримано при виконанні обов`язків військової служби, інвалідність встановлена на строк до 01.07.2012р. (довідка до Акта огляду МСЕК серія 10ААА № 120819).
09.08.2012р. за наслідками повторного огляду позивачу встановлено ІІ групу інвалідності довічно, захворювання отримано при виконанні обов`язків військової служби. (а.с. 4)
26.06.2015р. позивач звернувся до Служби безпеки України із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності ІІ групи відповідно до Порядку №975. (а.с. 5)
Листом від 30.07.2015р. № 21/3/2- К-8/5 Фінансово-економічне управління Служби безпеки України повідомлено позивача про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги. (а.с. 6)
Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 26.02.2016р. у справі №754/1387/16-а позов залишено без задоволення. 
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.04.2016р. постанову Деснянського районного суду м. Києва від 26.02.2016р. у справі №754/1387/16-а скасовано, позов задоволено частково. (а.с. 7 - 9)
Визнано протиправною бездіяльність Служби безпеки України щодо не розгляду заяви позивача про призначення та виплату одноразової грошової допомоги в разі інвалідності. 
Зобов`язано Службу безпеки України розглянути заяву позивача щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності у порядку та на умовах, встановленими Порядком №499 та статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та прийняти відповідне рішення.
На виконання зазначеної постанови суду Службою безпеки України 12.12.2016р. позивачу направлено лист №21/3/2-5275, в якому повідомлено про відмову в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки позивачем було пропущено, встановлений Законом, трьохрічний строк на звернення з відповідною заявою до відповідача про призначення допомоги, так як ІІ групу інвалідності позивачу встановлено з 01.07.2008р. (а.с. 11)
Вважаючи такі дії відповідача неправомірними, а свої законні права порушеними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Залишаючи без задоволення позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивач не має право на призначення одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".  
Суди виходили з того, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.04.2016р. у справі №754/1387/16-а зазначено про встановлення позивачу з 01.07.2008р. ІІ групи інвалідності тимчасово до 01.07.2010р., захворювання отримано при виконанні обов`язків військової служби (довідка до Акта огляду МСЕК серія №КВ-1 018528 від 01.07.2008р.).
Суди дійшли висновку про те, що позивач після набуття права на отримання одноразової грошової допомоги у разі інвалідності з 01.07.2008р. до Служби безпеки України з відповідною заявою та пакетом необхідних документів не звертався, а отже не реалізував своє право на отримання одноразової грошової допомоги.
З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій колегія суддів не погоджується з наступних доводів та передбачених законом підстав.
Так, відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до частини першої статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції, яка діяла станом на час звернення позивача до відповідача у 2015 році) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. (Закон №2011-XII)
Відповідно до частини 9 статті 163 цього Закону порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
На виконання вимог закону Кабінетом Міністрів України прийнято постанову 25.12.2013р. №975.
Пунктом 2 цієї постанови передбачено, що допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Також цією постановою затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві. (Порядок №975)
Відповідно до пункту 3 цього Порядку у разі встановлення інвалідності днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Оскільки спірна допомога з часу встановлення позивачу інвалідності призначена не була, тому при вирішенні цього спору підлягає застосуванню законодавство, яке діяло станом на час встановлення позивачу інвалідності у 2008 році.
Станом на час встановлення позивачу інвалідності в липні 2008 року право на виплату одноразової грошової допомоги було передбачено статтею 16 Закону №2011-XII (в редакції Закону України від 03.11.2006р. №328-V).
Так, відповідно до частини другої статті 16 Закону №2011-XII у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
На виконання вимог цієї статті Кабінетом Міністрів України затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб.  (постанова Кабінету Міністрів України від 28.05.2008р. №499)
При цьому, зазначена редакція Закону №2011-XII не передбачала часові обмеження щодо реалізації права на виплату одноразової грошової допомоги.
Такі обмеження були запроваджені Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» №5040-VI від 04.07.2012р. (далі Закон №5040), який набрав чинності з 01.01.2014р.
Таким чином, як станом на час встановлення позивачу інвалідності вперше в 2008 році, так і станом на час встановлення її довічно в серпні 2012 року на законодавчому рівні не було передбачено строків реалізації права на одноразову грошову допомогу.
Застосування судами попередніх інстанцій до спірних правовідносин положень Закону №5040, яким запроваджено трьох річний строк реалізації права на одноразову грошову допомогу, погіршує становище позивача порівняно з тим, яке існувало до його прийняття, з цих підстав не відповідає положенням статті 58 Конституції України та не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.
Оскільки в ході розгляду справи судами встановлено, що встановлена позивачу інвалідність пов?язана із захворюванням, яке виникло при виконанні обов?язків військової служби, за правилами статті 16 Закону №2011 позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008р. №499, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню з мотивів, викладених у цій постанові.
Відповідно до частини 1 статті 351 КАС України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. 
Відповідно до частини 3 цієї статті неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
За таких обставин, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з прийняттям у справі нового рішення про задоволення позову.
Керуючись статтями 345, 349, 351, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, 
п о с т а н о в и в :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Деснянського районного суду м. Києва від 06.11.2017р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2017р.  скасувати.
Позов ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії у справі №754/11072/17 задовольнити.
Визнати неправомірними дії Служби безпеки України щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Зобов`язати Службу безпеки України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням інвалідності відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
Судді:
О.П. Стародуб
А.А. Єзеров
В.М. Кравчук