ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

09 вересня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 400/4388/19	
Головуючий в 1 інстанції: Брагар В. С.
          
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,
суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г. 
розглянувши в порядку письмового провадження  за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу   Управління Держпраці у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 лютого      2020 року, ухвалене в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м.Миколаєві у  справі за позовом  Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до  Управління Держпраці у Миколаївській області про визнання протиправною та скасування постанови
ВСТАНОВИЛА:
В грудні 2019 року  позивач звернувся   до суду з позовом до відповідача в якому просив  визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Миколаївській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 21.12.2018 року №МК2357/895/АВ/П/ТД-ФС.
В обґрунтування позову зазначалось,  що оскаржувана постанова є незаконною, оскільки прийнята на підставі акту перевірки, який складено з порушеннями норм діючого законодавства, а тому даний акт інспекційного відвідування не міг бути підставою для прийняття відповідної постанови. Позивач також вказує, що перевірка ініційована з порушенням діючого законодавства, оскільки відповідач не володів інформацією в якій конкретно зазначалось про порушення позивачем законодавства України про працю, що свідчить про перевищення службових повноважень.
Рішенням  Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2020 року позов задоволено.
Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач  надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати  рішення суду першої інстанції та відмовити  в задоволенні позову. Доводами апеляційної скарги зазначено, що   дії посадових осіб управління Держпраці під час проведення інспекційного відвідування, розгляду справи за фактами порушення законодавства про працю та вжиття заходів щодо притягнення винних осіб до відповідальності відповідають вимогам чинного законодавства. Апелянт зазначає, що ним встановлено допущення позивачем ОСОБА_2 до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу,чим порушено вимоги ч.1 ст. 21, ч.1, 3 ст. 24 КЗпП України. 
Також, апелянт зазначає,   що при інспекційному відвідуванні було встановлено, що на робочому місці перебувала особа, яка обслуговувала покупців ( відпускала товар та отримувала за це грошові кошти), яка представилась як ОСОБА_2 .. В ході проведення інспекційного відвідування, інспекторам праці було надано договір на послуги від 26.11.2018 року укладений між позивачем та ОСОБА_2 ,  на строк з 26.11.2018 р. по 20.12.2018 р. в якому зазначено, що остання, виконувала роботу за цивільно-правовим договором (надалі - Договір), який на початку проведення інспекційного відвідування був відсутній.  Відповідач зазначає, що фактичне виконання ОСОБА_2 обов`язків продавця продовольчих товарів є професією передбаченою Національним класифікатором України професій ДК 003:2010 та працює в магазині згідно встановленого позивачем режиму роботи, а саме з 07:30 до 19:00 (згідно письмових та усних пояснень ОСОБА_2 ) тобто остання виконує роботу працівника відповідної професії. Із цього вбачається, що  особа фактично була допущена до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника, тому постанова про накладання штрафу є правомірною та скасуванню не підлягає.  
У відзиві  на апеляційну скаргу позивач просить  рішення суду першої інстанції залишити без змін. Позивач зазначає про те, що відповідачем порушено порядок розгляду справи  про накладення штрафу. 
Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  не підлягає  задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, 23.11.2018 року відповідачем видано наказ №423, яким на підставі рішення керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань одержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої з джерела, наданого листом ГУ ДФС у Миколаївській області від 29.10.2018 року №11244/9/14-29-13-05-10, вирішено провести у період з 27.11.2018р. по 29.11.2018р. інспекційне відвідування зі здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Для проведення інспекційного відвідування з 27.11.2018 р. по 28.11.2018 р. виписано направлення № 813.
За результатами інспекційного відвідування складено акт інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю №МК2357/895/АВ від 28.11.2018 року (далі - Акт), в результаті перевірки інспекторами Держпраці Осадченко Н.В. (посвідчення №895) та ОСОБА_3 (посвідчення 435)  виявлено порушення ч.1 ст.21 та ч.3 ст.24 КЗпП України.
07.12.2018 року позивач надала заперечення на Акт №МК2357/895/АВ від 28.11.2018р. 
07.12.2018 року прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу та призначено дату час та місце розгляду.
10.12.2018 року за вих.02/39-18 позивачу надана відповідь на заперечення, в якій повідомлено, що заперечення щодо Акту не можуть бути прийняті та вплинути на висновок акту №МК2357/895/АВ від 28.11.2018 року, а саме: порушення ч.1 ст.21, ч.1,3 ст.24 КЗпП України.
10.12.2018 року відповідачем складено припис про усунення виявлених порушень №МК2357/895/АВ/П.
14.12.2018 року  за вих.№02/5739 відповідач направив повідомлення про призначення розгляду справи на адресу позивача.
21.12.2018 року відповідачем прийнято Постанову про накладення штрафу №МК2357/895/АВ/П/ТД-ФС на позивача у розмірі 111 690,00 грн.
22.12.2018 року за вих.№16/5860 вищезазначену Постанову направлено позивачу.
Також обґрунтовуючи свою правову позицію позивач зазначала, що не допускала порушень норм трудового законодавства, оскільки між позивачем та ОСОБА_2 з                       26 листопада 2018 року укладено договір цивільно-правового характеру. Цивільно-правовий договір, укладений з фізичною особою відповідає вимогам законодавства.
Вважаючи таку постанову протиправною, позивач звернулася з відповідним позовом до суду.
Приймаючи рішення про задоволення   позову, суд першої інстанції виходив з того, що  матеріалами справи не підтверджується виконання відповідачем вимог пункту 6 Порядку №509 в частині належності інформування позивача про дату розгляду справи, тому суд зазначив  про відсутність у відповідача підстав для розгляду справи за відсутності представника позивача, що свідчить про порушення порядку розгляду справи та, як наслідок, прийняття оскаржуваної постанови.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 КЗпП України,  цей кодекс регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.
В свою чергу, Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509.
Так, відповідно до п. 3 вказаного Порядку, уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа).
Пунктом 5 Порядку, встановлено, що у разі надходження від суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого порушено справу, обґрунтованого клопотання про відкладення її розгляду, строк розгляду справи може бути продовжений Головою Держпраці, його заступниками, але не більше ніж на 10 днів.
Згідно п 6 Порядку, про розгляд справи Держпраці та її територіальні органи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в Держпраці чи її територіальному органі, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.
Відповідно до п. 7 Порядку, справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.
Згідно п. 8 Порядку, розгляд справи розпочинається з представлення уповноваженої посадової особи, яка її розглядає. Зазначена особа роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Під час розгляду справи заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішується питання щодо задоволення клопотання.
За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, приймає відповідне рішення.
Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності постанови Управління Держпраці у Миколаївській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 21.12.2018 року №МК2357/895/АВ/П/ТД-ФС.
В даному випадку, оскаржувана постанова прийнята уповноваженою особою за наслідком розгляду акта інспекційного відвідування №МК2357/895/АВ від                     28.11.2018 року, який складено за наслідком проведення інспекційного відвідування позивача, у період з 27.11.2018 р. по 29.11.2018 р.
При цьому, вказаним актом встановлено, що позивачем допущено до роботи працівнико без укладення трудового договору у встановленому законом порядку.
Проте,   перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у межах спірних правовідносин адміністративним судом не вирішується питання доцільності притягнення позивача до відповідальності, а перевіряється виключно законність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень у таких справах, станом на момент їхнього прийняття або вчинення, за наслідками чого суд може визнати протиправними рішення та дії (бездіяльність) суб`єкта владних повноважень, а також зобов`язати його вчинити певні дії.
Разом з тим, слід зазначити, що обов`язок доказування правомірності оскаржуваного рішення покладається на контролюючий орган, як на суб`єкта владних повноважень, що заперечує проти задоволення адміністративного позову.
Перевіряючи правомірність оскаржуваних рішень суб`єкта владних повноважень, адміністративним судом в першу чергу має перевірятись дотримання порядку прийняття таких рішень суб`єктом владних повноважень.
Так, позивачем  зазначається, що контролюючим органом порушено порядок прийняття оскаржуваного рішення, так як   рішення прийнято без його участі та без належного повідомлення позивача про розгляд його справи, що унеможливило надання ним своїх пояснень.
В даному випадку, з матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова про накладення штрафу прийнята  без участі представників позивача.
При цьому, з вищевказаних положень Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення вбачається, що під час відсутності особи при розгляді її справи, останню може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 
Колегія суддів вважає, що такими доказами може бути поштове повідомлення про отримання/відмову у отриманні рекомендованого листа особою за п`ять днів до дати розгляду її справи.
В свою чергу, посадовими особами Держпраці 14.12.2018 року направлено поштою позивачу повідомлення про призначення розгляду його справи, яке не отримано останнім у зв`язку із закінченням терміну зберігання відповідного поштового відправлення в об`єктах поштового зв`язку та повернуто відправнику.
Судва колегія  вважає, що лише направлення контролюючим органом повідомлення про виклик особи на розгляд його справи не є повним та належним виконанням обов`язку зі сповіщення відповідної особи.
В даному випадку, станом на день розгляду справи позивач, а саме 21.12.2018 року Держпраці не мало жодного доказу отримання позивачем  відповідного повідомлення.
Крім того,  апелянтом не надано доказів підтвердження надіслання саме рекомендованим повідомленням,  а згідно он-лайн відстеження на офіційному  сайті Укрпошта відстеження за вказаним  єдиним номером відправлення неможливо відстежити з тих підстав, що воно не зареєстровано в системі. 
Разом з тим, варто зазначити, що направлення рекомендованого листа поштою не є виключним засобом сповіщення особи про час та місце розгляду його справи Держпраці, так як у вищевказані строки позивача  також можливо було сповістити телеграмою, телефаксом або телефонограммою, тощо
При цьому, за умови відсутності доказів належного сповіщення особи, з метою реалізації права особи на захист, надання додаткових доказів та пояснень, контролюючий орган також мав право відкласти розгляд відповідної справи. 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що невиконання процедурних вимог притягнення особи до відповідальності призводить до визнання протиправними прийняті суб`єктом владних повноважень рішення, тому, враховуючи вищевикладені порушення, що допущенні контролюючим органом, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно  визнано  протиправною та скасовано постанову Управління Держпраці у Миколаївській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 21.12.2018 року №МК2357/895/АВ/П/ТД-ФС.
Решта доводів та заперечень апелянта  висновків суду першої інстанції по суті позовних вимог не спростовують. Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення  суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному  рішенні, у зв`язку з чим підстав для його  скасування не вбачається.
Таким чином, колегія суддів вважає апеляційну скаргу  такою, що не підлягає задоволенню, оскільки доводи апеляційною скарги спростовуються матеріалами справи.
Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись  ст. ст. 262, 263, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Миколаївській області  - залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 лютого                  2020 року залишити без змін.
Відповідно до ст. 329 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя:                                                                                          О.А. Шевчук 

Суддя:                                                                                                             А.В. Бойко 

          Суддя:                                                                                                             А.Г. Федусик