ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" липня 2020 р.           Справа№ 911/2929/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Іоннікової І.А.
суддів:            Тарасенко К.В. 
          Шаптали  Є.Ю. 
 
за участю секретаря судового засідання Котенка О.О.

за участю представників згідно протоколу судового засідання від 01.07.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Київської області
на ухвалу Господарського суду Київської області
від 09.12.2019 
у справі №911/2929/19 (суддя Ярема В.А.)
за позовом прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України
до 1) Київської обласної державної адміністрації;
2) Обухівської районної державної адміністрації Київської області;
3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "Спорт-Тур";
4) Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Мтір Ессет Менеджмент"
про визнання недійсними розпоряджень та витребування земельних ділянок

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Київської обласної державної адміністрації, Обухівської районної державної адміністрації Київської області, Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "Спорт-Тур", Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Мтір Ессет Менеджмент" про:
- визнання недійсними розпоряджень Київської обласної державної адміністрації: від 05.12.2003 №776 "Про надання в оренду земельної ділянки", від 26.02.2004 №88 "Про надання в оренду в оренду земельних ділянок", від 17.09.2004 №646 "Про надання в оренду земельної ділянки";
- визнання недійсними розпоряджень Обухівської районної державної адміністрації: від 01.11.2004 №697 "Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення ТОВ "НВФ "Славутич-Дельфін" під розміщення об`єктів для культурно-оздоровчих та рекреаційних цілей"; від 01.11.2004 №696 "Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення ТОВ "Сток-Бізнес" під розміщення об`єктів для організації відпочинку та проведення спортивних заходів"; від 01.11.2004 №698 "Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення ТОВ "Інвестпроект" під розміщення об`єктів для організації відпочинку та проведення спортивних заходів"; від 01.11.2004 №695 "Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення ЗАТ "Футбольний клуб "Динамо" Київ під розміщення об`єктів для проведення спортивних заходів і організації відпочинку спортсменів";
- витребування на користь держави в особі Кабінету Міністрів України з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "Спорт-Тур" земельної ділянки площею 24,394 га з кадастровим номером 3223151000:06:015:0080; Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Мтір Ессет Менеджмент" земельної ділянки площею 10,222 га з кадастровим номером 3223151000:06:015:0079, які розташовані в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району.
Позовні вимоги обґрунтовані обставинами порушення Київською обласною державною адміністрації та Обухівською районною державною адміністрацією Київської області законодавчих вимог під час надання у користування та, надалі, продажу окремими земельними ділянками єдиного масиву земель лісового фонду площею понад 10 га, а відтак і незаконного вибуття вказаної землі із власності держави поза волею відповідного розпорядника - Кабінету Міністрів України, що є правовою підставою для витребування земельних ділянок, які утворилися шляхом поділу такого масиву землі, з чужого незаконного володіння останніх набувачів з підстав ст. 388 Цивільного кодексу України.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 06.12.2019 позовну заяву прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України залишено без руху.
Поряд з тим, 04.12.2019 через канцелярію Господарського суду Київської області від прокурора Київської області надійшла заява про забезпечення позову шляхом:
- накладення арешту на земельні ділянки з кадастровими номерами 3223151000:06:015:0080 та 3223151000:06:015:0079;
- заборони Товариству з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "Спорт-Тур", Товариству з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Мтір Ессет Менеджмент" та будь-яким іншим фізичним і юридичним особам проводити будівельні роботи на земельних ділянках з кадастровими номерами 3223151000:06:015:0080 та 3223151000:06:015:0079;
- заборони Товариству з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "Спорт-Тур", Товариству з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Мтір Ессет Менеджмент" та будь-яким іншим фізичним і юридичним особам здійснювати дії щодо державної реєстрації речових прав на земельні ділянки з кадастровими номерами 3223151000:06:015:0080 та 3223151000:06:015:0079 (їх відчуження, оренди, суборенди, поділу та об`єднання тощо).
В обґрунтування вищезгаданої заяви, прокурор посилався на наявність обґрунтованого ризику повторної забудови спірних земельних ділянок іншими суб`єктами, що надалі може ускладнити подальше виконання судового рішення та ефективний захист поновлення порушених прав і інтересів держави, у зв`язку із чим прокурор наголошував на необхідність вжиття обраних останнім заходів забезпечення позову.
Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Господарського суду Київської області від 09.12.2019 у задоволенні заяви прокурора Київської області про забезпечення позову відмовлено.
Аргументуючи ухвалу, місцевий господарський суд виходив із того, що заявником доказово не обґрунтовано, що невжиття обраних заходів до забезпечення позову в частині накладення арешту на земельні ділянки, заборони вчиняти реєстраційні дії щодо цих земельних ділянок та пов`язаних з ними правочинів може істотно ускладнити/унеможливити виконання рішення суду або ефективне поновлення порушених прав держави, за захистом яких прокурор звернувся до суду з позовом.
До того ж, прокурором не доведено, що обраний ним спосіб забезпечення позову в частині заборони відповідачам 3, 4 та іншим особам проводити будівельні роботи на спірних земельних ділянках, спрямований на забезпечення виконання рішення та/або ефективний захист чи поновлення порушених прав та інтересів держави, в розрізі предмету позову та обраного прокурором способу захисту, зокрема шляхом витребування земельних ділянок.
Також суд першої інстанції зазначив, що наведені прокурором обставини та доводи, покладені в основу обґрунтування позовних вимог, є спірним предметом дослідження за позовом у даній справі, а тому не є достатніми підставами для вжиття заходів забезпечення позову у розумінні ст. 136 Господарського процесуального кодексу України.
Не погодившись з прийнятою ухвалою, прокурор Київської області звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 09.12.2019 у справі №911/2929/19 і ухвалити нове рішення про задоволення заяви прокуратури Київської області від 28.11.2019 №05/09/1-113вих про забезпечення позову. Судові витрати стягнути з відповідачів на рахунок прокуратури Київської області.
Також в апеляційній скарзі міститься клопотання скаржника про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Київської області від 09.12.2019 у справі №911/2929/19. Клопотання обґрунтоване тим, що копію оскаржуваної ухвали суду отримано скаржником засобами поштового зв`язку 13.12.2019.
Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів
В обґрунтування наведеної позиції, викладеної у апеляційній скарзі, прокурор зазначає, що судом першої інстанції прийнято оскаржувану ухвалу з порушенням норм матеріального та процесуального права, також висновки місцевого господарського суду не відповідають обставинам справи.
Апеляційна скарга мотивована тим, що земельні ділянки, які є предметом спору на даний час продаються, що, за доводами прокурора, підтверджується статтею інтернет-ресурсу https://zaxid.net, письмова роздруківка якої додана до заяви про забезпечення, а також іншими статтями інтернет-ресурсу з наведенням прокурором у заяві лише адрес відповідних вебсторінок.
Таким чином, на думку прокурора, існує загроза відчуження відповідачами спірних земельних ділянок на користь третіх осіб та їх забудови, що надалі може ускладнити подальше виконання судового рішення та ефективний захист поновлення порушених прав і інтересів держави.
Короткий зміст відзиву відповідача-2 на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів
З приводу забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірні земельні ділянки, відповідач-2 не вбачає за доцільне, оскільки оскаржувані розпорядження Обухівської районної державної адміністрації Київської області 2004 року станом на 01.07.2020 чинні та видані з врахуванням вимог законодавства.
Також відповідач-2 повідомляє суд апеляційної інстанції, що при розгляді апеляційної скарги та вирішенні судового спору по суті - відповідач-2 покладається на розсуд суду та просить при цьому прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства. 
Короткий зміст відзиву відповідача-4 на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів
Заперечуючи проти доводів викладених у апеляційній скарзі, відповідач-4 зазначає, що прокурором не надано жодного доказу дій відповідача-4 або його намірів відчужити спірне майно або вчинити інші дії, які б у подальшому утруднили виконання судового рішення або зробили таке виконання неможливим.
Таким чином, відповідач-4 вважає, що аргументи прокурора зводяться до гіпотетичних суджень можливої поведінки відповідачів, що на думку відповідача-4, є недостатнім для забезпечення позову.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.02.2020 апеляційну скаргу прокурора Київської області передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., судді Разіна Т.І., Тарасенко К.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2020 апеляційну скаргу прокурора Київської області на ухвалу Господарського суду Київської області від 09.12.2019 у справі №911/2929/19 залишено без руху, надано скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині на підставі ч. 2 ст. 260 Господарського процесуального кодексу України. 
24.02.2020 до Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшов лист з додатками, до якого додано докази надсилання копії скарги всім учасникам у справі.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.03.2020 поновлено прокурору Київської області строк для подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Київської області від 09.12.2019 у справі №911/2929/19; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора Київської області на ухвалу Господарського суду Київської області від 09.12.2019 у справі №911/2929/19; призначено апеляційну скаргу до розгляду на 24.03.2020.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2020 повідомлено учасників справи №911/2929/19 про те, що судове засідання з розгляду апеляційної скарги прокурора Київської області на ухвалу Господарського суду Київської області від 09.12.2019 у справі №911/2929/19 не відбудеться 24.03.2020. Розгляд апеляційної скарги призначено на 15.04.2020.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2020 повідомлено учасників справи №911/2929/19 про те, що судове засідання з розгляду апеляційної скарги прокурора Київської області на ухвалу Господарського суду Київської області від 09.12.2019 у справі №911/2929/19 не відбудеться 15.04.2020. Розгляд апеляційної скарги призначено на 29.04.2020. 
Згідно розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2020 у справі №911/2929/19 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №911/2929/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Тарасенко К.В., Шаптала Є.Ю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора Київської області на ухвалу Господарського суду Київської області від 09.12.2019 у справі №911/2929/19 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Тарасенко К.В., Шаптали Є.Ю.; призначено справу до розгляду на 10.06.2020.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2020 оголошено в судовому засіданні перерву до 01.07.2020.
В судове засідання, яке відбулося 01.07.2020 з`явився прокурор, який підтримав апеляційну скаргу та просив суд апеляційної інстанції її задовольнити у повному обсязі.
Інші учасники по справі в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд апеляційної інстанції не сповістили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце судового засідання.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за наявними матеріалами та за відсутності представників Кабінету Міністрів України, Київської обласної державної адміністрації, Обухівської районної державної адміністрації Київської області, Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "Спорт-Тур" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Мтір Ессет Менеджмент".
Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженої ухвали, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.
Предметом апеляційного оскарження у даній справі є наявність або відсутність підстав для застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки та заборони відповідачам-3,-4 та будь-яким іншим фізичним і юридичним особам проводити будівельні роботи на земельних ділянках, здійснювати дії щодо державної реєстрації речових прав на ці земельні ділянки (шляхом їх відчуження, оренди, суборенди, поділу та об`єднання тощо).
Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначені статтею 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
За змістом статті 136 Господарського процесуального кодексу України обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.
Відповідно до статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачу, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.
Таким чином, забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Аналогічні правові висновки щодо застосування статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України наведені в постановах Касаційного господарського сду у складі Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №909/526/18, від 21.01.2019 у справі №916/1278/18, від 25.01.2019 у справі №925/288/17, від 26.09.2019 у справі №904/1417/19.
Відповідно до усталеної судової практики при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.
Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачу майна чи зниження його вартості.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Аналіз змісту наведеного вище свідчить, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної осіб, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому, сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.
З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
У вирішенні питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти чи майно відповідача, суд повинен дотриматися розумного балансу між необхідністю забезпечити можливе майбутнє виконання судового рішення.
Згідно із статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними доказами є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування (стаття 76 Господарського процесуального кодексу України).
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, прокурор чи позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Отже, в кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.
Подібна правова позиція висловлена, зокрема, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2020 у справі № 922/2163/17, від 03.04.2020 у справі № 904/4511/19.
Проте, як правильно встановлено судом першої інстанції, заява прокурора, не містить будь-яких обґрунтованих доводів щодо реально існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, а матеріали справи не містять доказів того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Колегія суддів звертає увагу, що у заяві про забезпечення позову містяться лише загальні міркування та припущення прокурора стосовно того, що подальші дії відповідачів-3,-4 будуть спрямовані на відчуження спірних земельних ділянок, які є предметом спору, так як стаття приватної особи ОСОБА_1 від 19 березня з вебсторінки у мережі Інтернет із суб`єктивним викладом певних, відомих такій особі обставин, без посилання на об`єктивні, незалежні та підтверджені офіційні джерела отримання такої інформації, не є таким доказом у розумінні вищенаведених законодавчих приписів, у зв`язку із чим саме лише припущення про ймовірну можливість реалізації земельних ділянок не може бути належним обґрунтуванням вжиття заходів забезпечення позову. 
Посилання прокурора на інші адреси вебсторінок у мережі Інтернет колегією суддів відхиляються, так як наведена прокурором ст. 73 Господарського процесуального кодексу України надає визначення поняттю доказів, як даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення, та презюмує виключений перелік засобів встановлення таких даних: письмові, речові і електронні докази; висновки експертів; показання свідків.
Водночас, ст. 73 Господарського процесуального кодексу України не містить приписів, що звільняють особу від обов`язку подання доказів, у тому числі електронних, тоді як приписи ст. 96 Господарського процесуального кодексу України унормовують порядок подання електронних доказів, відповідно до якого електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом.
За таких обставин, колегія дійшла висновку, що самі лише припущення прокурора стосовно того, що подальші можливі дії відповідачів-3,-4 будуть спрямовані відчуження спірних земельних ділянок, не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати та довести необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову.
Таким чином, з огляду на недоведеність належними та допустимими доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Доводи скаржника по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування ухвали місцевого господарського суду.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.
Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Висновки за результатами апеляційної скарги
За викладених обставин, колегія суддів вважає, що ухвала Господарського суду Київської області від 09.12.2019 у даній справі прийнята з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи та дотриманням норм процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення не вбачається.
Судові витрати
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора Київської області залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Київської області від 09.12.2019 у справі №911/2929/19 - без змін.
Матеріали справи №911/2929/19 повернути до Господарського суду Київської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.
Повний текст постанови складено 06.07.2020.

Головуючий суддя                                                            І.А. Іоннікова 

Судді                                                                                К.В. Тарасенко

                                                                                Є.Ю. Шаптала