Постанова
Іменем України
 
27 серпня 2020 року
м. Київ
 
справа № 522/11760/18
 
провадження № 61-2788св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач),               Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - Приморська районна адміністрація Одеської міської ради,
відповідач -  ОСОБА_1 , 
особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_2 ,
представник ОСОБА_2  - ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року у складі колегії суддів: Сєвєрової Є. С., Вадовської Л. М., Ващенко Л. Г.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2018 року Приморська районна адміністрація Одеської міської ради звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням і зняття з реєстраційного обліку. 
Позовна заява мотивована тим, що квартира АДРЕСА_1 є комунальною власністю і належить територіальній громаді             м. Одеси. Вказана квартира не приватизована і відноситься до житла комунального житлового фонду. 
Відповідно до довідки за формою № 1, виданої комунальним підприємством «Житлово комунальний сервіс «Порто-Франківський», у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований             ОСОБА_1 .
Вказувала, що ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 не проживає більше шести місяців, не сплачує плату за користування житловим приміщенням і комунальними послугами.
На підставі вказаного Приморська районна адміністрація Одеської міської радипросила суд визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 та зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою.
 
Короткий зміст судових рішень
 
Заочним рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2018 року у складі судді Науменка А. В. позов Приморської районної адміністрації Одеської міської ради задоволено.
Визнано ОСОБА_1 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 , та примусово знято його з реєстраційного обліку за вказаною адресою.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приморської районної адміністрації Одеської міської ради судовий збір у розмірі 1 762,00 грн.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач у спірній квартирі не проживає більше шести місяців, що відповідно до статті 72 ЖК Української РСР є підставою для визнання його таким, що втратив право користування цим житлом. Доказів поважності непроживання у житловому приміщенні понад строки, встановлені статтею 71 ЖК Української РСР,          суду не надано.
 
Не погодившись із заочним рішенням Приморського районного суду                   м. Одеси від 28 листопада 2018 року, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на це судове рішення, вказуючи на те, що вона не брала участі у справі, однак суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та обов`язки, оскільки з 2006 року вона почала проживати однією сім`єю з ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 , тобто була вселена в указане житлове приміщення зі згоди наймача та набула в установленому законом порядку право користування цим житлом. Таким чином, рішення суду, яким ОСОБА_1 визнано таким, що втратив право користування квартирою  АДРЕСА_1 , впливає на її право користування цим житловим приміщенням. 
 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27 червня 2019 року відкрито апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2018 року.
 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2018 року закрито. 
 
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що судом після  відкриття провадження у справі встановлено, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про визнання  ОСОБА_1 таким, що втратив право користування квартирою  АДРЕСА_1 , не вирішував питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки  ОСОБА_2 , оскільки остання не надала суду належних доказів на підтвердження свого права користування вказаним житлом, так як має інше зареєстровано місце проживання. Крім того, постановою Апеляційного суду Одеської області від 26 квітня 2018 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права користування вищевказаною квартирою.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді касаційного цивільного суду              від 14 лютого 2020 року відмовлено у відкритті касаційного провадження            в частині оскарження заочного рішення Приморського районного суду                м. Одеси від 28 листопада 2018 року.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді касаційного цивільного суду              від 14 квітня 2020 року відкрито касаційне провадження за скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2020 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд безпідставно закрив апеляційне провадження у справі за її скаргою на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2018 року, оскільки суд першої інстанції, розглянувши справу за позовом Приморської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням і зняття з реєстраційного обліку та ухваливши у цій справі рішення без залучення ОСОБА_2 до участі у справі, позбавив її можливості на участь у судовому процесі із захистом своїх законних прав та інтересів, тому ухвалене судове рішення завдає шкоди, що полягає у несприятливих наслідках для неї. 
 
Відзив на касаційну скаргу учасниками справи не подано
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Заочним рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2018 року у складі судді Науменка А. В. позов Приморської районної адміністрації Одеської міської ради задоволено.
Визнано ОСОБА_1 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 , та примусово знято його з реєстраційного обліку за вказаною адресою.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приморської районної адміністрації Одеської міської ради судовий збір у розмірі 1 762,00 грн.
 
Не погодившись із заочним рішенням Приморського районного суду                   м. Одеси від 28 листопада 2018 року, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на це судове рішення, вказуючи на те, що вона не брала участі у справі, однак суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та обов`язки, оскільки з 2006 року вона почала проживати однією сім`єю з ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 , тобто була вселена в указане житлове приміщення зі згоди наймача та набула в установленому законом порядку право користування цим житлом. Таким чином, рішення суду, яким ОСОБА_1 визнано таким, що втратив право користування квартирою  АДРЕСА_1 , впливає на її право користування цим житловим приміщенням. 
 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27 червня 2019 року відкрито апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2018 року.
 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2018 року закрито. 
 
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року         № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального              кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень                  Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін                       до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 здійснюється Верховним Судом у порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
 
Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 підлягає залишенню без задоволення.

 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим та підстав для його скасування немає.
 
У пункті 8 частини третьої статті 129 Конституції України визначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. 
 
Статтею 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Стаття 17 ЦПК України передбачає, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
У статті 18 ЦПК України зазначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.
 
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
 
Звертаючись до апеляційного суду із апеляційною скаргою, ОСОБА_2 вказувала на те, що вона не брала участі у справі, однак суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та обов`язки, оскільки з 2006 року вона почала проживати однією сім`єю з ОСОБА_1 у квартирі  АДРЕСА_1 , тобто була вселена в указане житлове приміщення зі згоди наймача та набула в установленому законом порядку право користування цим житлом. Таким чином, рішення суду, яким ОСОБА_1 визнано таким, що втратив право користування квартирою  АДРЕСА_1 , впливає на її право користування цим житловим приміщенням. 
 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27 червня 2019 року було відкрито апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2018 року, чим забезпечено її право на доступ до суду.
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося. 
 
Тлумачення наведених норм процесуального права свідчить про те, що суд апеляційної інстанції в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу. 
При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.
 
Судом апеляційної інстанції у межах відкритого апеляційного провадження встановлено, що  ОСОБА_2 зареєстрована у квартирі АДРЕСА_2 , тобто має інше зареєстроване місце проживання.
Крім того, постановою Апеляційного суду Одеської області від 26 квітня 2018 року у справі № 522/4596/17 за позовом ОСОБА_2 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням і зобов`язання укласти договір найму у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. При цьому судом установлено, що позивач не надала суду доказів вселення і проживання у квартирі   АДРЕСА_1 .
 
Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
 
З урахуванням того, що рішенням суду, що набрало законної сили, встановлено, що ОСОБА_2 не набула права користування спірним житловим приміщенням та остання цих обставин не спростувала, суд апеляційної інстанції обґрунтовано закрив апеляційне провадження, оскільки ухваленним судом першої інстанції рішенням у справі про визнання   ОСОБА_1 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 , питання про права та обов`язки  ОСОБА_2 не вирішувалося.
 
Доводи касаційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду попередньої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який обґрунтовано їх спростував. 
 
У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
 
При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
 
Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Одеського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
 
Головуючий   Судді:	Є. В. Синельников    О. В. Білоконь   О. М. Осіян   Н. Ю. Сакара   В. В. Шипович