КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                                                                                                                             
                                                                        Апеляційне провадження № 22-ц/824/3523/2020                 
                                                                                                     справа № 753/56/17                                                    

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
2 липня 2020 року Київський апеляційний суд в складі:
            Судді - доповідача:  Андрієнко А.М.
            Суддів:                       Соколової В.В.
                                               Поліщук Н.В.
            При секретарі           Дроздовій Ж.В.
 
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва, постановлене суддею  Леонтюк Л.К. 23 серпня 2018 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання договору поруки припиненим,
 
У С Т А Н О В И Л А:
 
У квітні 2015 року позивач ПАТ «Універсал Банк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 28 908 доларів США 96 центів, яка складається з основної суми заборгованості у розмірі 25 233 доларів США 34 центи та заборгованості по відсоткам у розмірі 3 675 доларів США 62 центи.
У листопаді 2017 року відповідач ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ « Універсал Банк » про визнання договору поруки припиненим, в якому просила суд визнати припиненим договір поруки № 053-2008-1738-Р/2 від 28 травня 2008 року, укладений між ОСОБА_2 та ВАТ «Універсал Банк» (правонаступник - ПАТ «Універсал Банк»).
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 серпня 2018 року позов Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» суму заборгованості за кредитним договором № 053-2008-1738 від 28.05.2008 року в розмірі 28 908 доларів США 96 центів, яка складається з: основної суми заборгованості у розмірі 25 233 доларів США 34 центів та заборгованості по відсоткам у розмірі 3 675 доларів США 62 центи.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 654,00 грн.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання договору поруки припиненим відмовлено.
 Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, мотивуючи тим, що рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням обставин справи.
На обґрунтування апеляційної скарги вказує, що при розгляді справи судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки  заяві відповідача  про застосування строку позовної давності, внаслідок чого ухвалено рішення з порушенням вимог ст. 256, 267 ЦК України. В разі зобов?язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та в разі встановлення самостійної відповідальності боржника за невиконання цього обов?язку,  в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до позичальника про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Зазначає, що позичальник за Кредитним договором, свій останній платіж сплатила 20 березня 2014 року, що підтверджується розрахунком заборгованості за Кредитним договором станом на 01.04.2015 року; наступний розрахунковий період складав 10.04.2014 - 09.05.2014, тобто, свій черговий платіж вона мала здійснити в останній робочий день, що передує 10 числу відповідного місяця, а тому, згідно з підпунктом 2.4. Кредитного договору з 10 травня 2014 року несплачена заборгованість вважається простроченою.
Отже, саме з часу прострочення несплаченої заборгованості відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред`явлення вимоги до поручителя щодо окремих зобов`язань за кредитом.
Тобто Банк мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором з 10 травня 2014 року) пред`явити вимоги до поручителя.
Представник ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.
 Представники банку в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, причину неявки суду не повідомили.
На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності  осіб, що не з`явились.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга  не підлягає  задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції  в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позов Банку, суд першої інстанції виходив із того, що позичальник належним чином не виконав взятих на себе зобов?язань за кредитним договором, забезпечених порукою, що порука не припинилася, оскільки вимогу про дострокове повне погашення кредитної заборгованості Банк пред?явив в межах строку, передбаченого частиною четвертою статті 559 Цивільного кодексу України.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Судом установлено, що 28 травня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 053-2008-1738, відповідно до якого, Банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 60 000 доларів США на строк користування до 10 травня 2028 року, а ОСОБА_3 зобов?язалася повернути наданий кредит, сплатити відсотки у розмірі 13, 45 % річних та платежі за кредитом у встановлений договором строк.
Позивач виконав взяті на себе зобов?язання в повному обсязі, відповідно до умов договору здійснив видачу кредитних коштів, позичальник своїх зобов?язання за договором належним чином не виконувала, протягом дії кредитного договору несвоєчасно та не в повному обсязі сплачувала залишок заборгованості по кредиту та відсоткам за користування, у зв?язку із чим утворилась заборгованість.
Крім того, судом установлено, що 28 травня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 053-2008-1738-Р/2, відповідно до якого, поручитель бере на себе зобов?язання відповідати за зобов?язаннями ОСОБА_3 , які виникають з умов кредитного договору № 053-2008-1738 від 28 травня 2008 року. 
Відповідно до умов пункту 1.4 вищезазначеного Договору поруки, поручитель та  боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. 
Пунктом 4 та 5 Договору поруки встановлено, що у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником зобов?язань за кредитним договором, позичальник і поручитель несуть солідарну відповідальність перед кредитором. 
Згідно пунктом 2.4 Кредитного договору, забезпеченням виконання якого виступає Договір поруки від 28 травня 2008 року № 035-2008-1738-Р/2, встановлено, що погашення основної суми Кредиту та процентів здійснюється шляхом сплати Позичальником щомісячних платежів.
 Згідно із п. 5. 2. 5 Кредитного договору істотним порушенням умов кредитного договору сторони домовилися вважати прострочення сплати чергового платежу за Кредитом та / або процентів за користування кредитом понад двох місяців.
Відповідно до п. 1. 2 Кредитного договору поручитель посвідчив, що йому добре відомі усі умови Кредитного договору, та він погоджується з ними.
Пунктом 5. 8 Договору поруки, поручитель підтвердив, що сторони досягли згоди усіх істотних умов договору.
Судом встановлено, що у квітні 2014 року боржником було вчинено останній платіж за договором  кредиту.
З 10 травня 2014 року у боржника виникла заборгованість , а у банку право на пред`явлення вимоги до боржника та поручителя.
07 листопада 2014 року позивач у зв?язку із виникненням заборгованості у позичальника, звернувся до відповідача із вимогою про виконання зобов?язань відповідно до умов Договору поруки.
Як вбачається із зворотнього повідомлення відповідач отримала  письмову вимогу банку 24 листопада 2014 року ( а.с.27).
У зазначеній вимозі банк повідомив про зміну строку виконання зобов`язання та зазначив, що у разі невиконання  зобов`язання Банк вважає термін повернення кредиту таким, що настав достроково на  шістдесят перший день з моменту отримання цієї вимоги ( а.с.26 том.1).
Тобто з 25 січня 2015 року банк мав право на пред`явлення позову до поручителя протягом шести місяців.
До суду з даним позовом банк звернувся 6 травня 2015 року, тобто до закінчення шестимісячного строку, передбаченого ст.. 559 ЦК України, а відповідно, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що порука відповідача перед банком не припинена.
 З наданого до суду розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж був вчинений Позичальником 10 квітня 2014 року, а отже за умовами Кредитного договору прострочення за Кредитом виникло лише з 10 червня 2014 року (Том І а.с. 19-20).
03 листопада 2014 року на адреси Позичальника та Поручителя було направлено вимогу попередження про необхідність усунути порушення умов кредитного договору та сплати процентів за користування кредитом (Том І а.с. 26).
 Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов?язання не пред?явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов?язання не встановлений або встановлений моментом пред?явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред?явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
Отже, порука - це строкове зобов?язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб?єктивне право кредитора.
Частинами першою і третьою статті 251 ЦК України передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов?язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. 
Пунктами 1.3, 1.4, 4.2 договору поруки передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов?язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплати процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною. Порука припиняється із припиненням всіх зобов`язань боржника за основним договором, що забезпечуються такою порукою.
Тобто договорами поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється.
Аналіз вищенаведеної частини четвертої статті 559 ЦК України дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб?єктивного права кредитора й суб?єктивного обов?язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.
Це означає, що зі збігом вказаного строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, в тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред?явлення позову), кредитор вчиняти не може.
Отже, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов?язання за договором повинно бути пред?явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов?язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).
Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов?язання припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.
Виконання сторонами зобов?язання - це здійснення ними дій з реалізації прав і обов?язків, що випливають із зобов?язання, передбаченого договором. Отже, основне зобов?язання - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов?язки сторін кредитного договору.
Вищенаведеним пунктом 2.4 Кредитного договору передбачено погашення основної суми кредиту та процентів шляхом сплати щомісячних платежів в обумовлені сторонами строки.
Таким чином, сторони встановили строки виконання позичальником окремих зобов?язань (внесення періодичних платежів), що входять до змісту зобов?язання, яке виникло на основі договору.  
Строк виконання боржником кожного періодичного зобов?язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.
Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватися і до поручителя.
У разі неналежного виконання боржником зобов`язань за Кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред?явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Тобто банк мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов?язання (виникнення простроченої заборгованості за Кредитним договором) пред?явити вимоги до поручителя.
У разі пред?явлення банком вимог до поручителя більш ніж через 6 місяців після настання строку виконання відповідної частини основного зобов?язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних періодичних зобов?язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.
Вищевказане узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду  України від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду, не знайшовши підстав для відступлення від нього у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18).
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції  врахував зазначені вимоги матеріального права та висновки Верховного Суду  , у зв?язку із чим дійшов обґрунтованого висновку про те, що порука не припинилася, оскільки кредитор звернувся до суду з цим позовом до поручителя в межах строку, встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України, тому поручитель несе солідарну відповідальність з боржником.
Доводів щодо пропуску банком строку пред?явлення до поручителів вимоги про повернення періодичних платежів заявник не навів і доказів з цього приводу суду не надав.
 За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про задоволення позову Банку.   
Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.
 
Керуючись ст.ст. 367,  374, 375 ЦПК України, колегія суддів,
 
П О С Т А Н О В И Л А:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.
          Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 серпня 2018 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з  дня її  прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.
 
Повний текст постанови складено   7 липня  2020 року.

Суддя - доповідач:                              
 
Судді :