Постанова
Іменем України
16 вересня 2020 року
м. Київ
справа № 755/655/19-ц
провадження № 61-15128св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,
Шиповича В. В. (суддя - доповідач),
учасники справи:
заявник - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ,
суб`єкти оскарження: державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Булаєнко Антон Олексійович, начальник Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Попович Яна Валеріївна,
боржник -  ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва, у складі судді Гончарука В. П., 
від 14 лютого 2019 року та постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Мазурик О. Ф., Кравець В. А., Махлай Л. Д., від 09 липня 
2019 року,

 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог скарги
У січні 2019 року фізична особа-підприємець (далі - ФОП) ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця та начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - Дніпровський РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, відділу).
Скарга мотивована тим, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 31 травня 2013 року стягнуто із ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором купівлі-продажу в розмірі 7 199,50 грн, судовий збір - 239,40 грн, а всього - 7 428,90 грн.
11 січня 2018 року постановою державного виконавця Дніпровського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Булаєнка А. О. відкрито виконавче провадження 
№ 55506368 з примусового виконання зазначеного рішення.
Заявник вказував, що державним виконавцем не вчинено належних виконавчих дій та безпідставно винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.
Зазначав, що неодноразово звертався до начальника Дніпровського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві із заявами, в яких повідомляв про допущенні порушення державним виконавцем та просив надіслати копію постанови про відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно боржника; повідомити про стан виконавчого провадження, вчинені дії; вчинити виконавчі дії щодо розшуку грошових коштів боржника. Проте останнім не було вжито заходів щодо усунення допущених державним виконавцем порушень.
Разом з тим, за результатами перевірки дій державного виконавця 
Булаєнко А. О. з виконання виконавчого провадження № 55506368, начальником Дніпровського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Попович Я. В. винесено постанову від 14 грудня 2018 року, з якої вбачається, що нею не встановлено порушень Закону України «Про виконавче провадження».
Посилаючись на вказані обставини, заявник просив:
1) визнати незаконною бездіяльність державного виконавця Дніпровського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Булаєнка А. О. щодо неповного вчинення виконавчих дій з виконання судового рішення від 31 травня 2013 року;
2) визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Дніпровського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Булаєнка А. О. від 09 жовтня 2018 року про повернення виконавчого документу стягувачу та зобов`язати поновити порушене право стягувача шляхом вчинення всіх необхідних виконавчих дій з виконання судового рішення від 31 травня 2013 року;
3) визнати незаконною та скасувати постанову начальника Дніпровського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Попович Я. В. від 14 грудня 2018 року та зобов`язати поновити порушене право стягувача шляхом вчинення всіх необхідних дій щодо повного виконання судового рішення від 31 травня 
2013 року.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14 лютого 2019 року провадження у справі за скаргою в частині оскарження дій начальника Дніпровського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Попович Я. В. закрито. В іншій частині скарги щодо оскарження бездіяльності та дій державного виконавця Дніпровського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Булаєнко А. О. відмовлено.
Закриваючи провадження за скаргою в частині оскарження дій начальника Дніпровського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Попович Я. В., суд першої інстанції виходив з того, що скарга в цій частині не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відмовляючи в задоволенні решти вимог скарги, суд виходив з того, що заявником не доведено порушення Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Булаєнком А. О. виконавчих дій з примусового виконання судового рішення Дніпровського районного суду м. Києва 
від 31 травня 2013 року.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 09 липня 2019 року апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 14 лютого 2019 року залишено без змін.
Приймаючи постанову 09 липня 2019 року, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції та зазначив, що ФОП ОСОБА_1 оскаржив дії начальника Дніпровського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Попович Я. В., які пов`язані з прийняттям постанови про визнання дій державного виконавця Булаєнка А. О. такими, що вчинені у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження». Тобто, стягувач оскаржив дії посадової особи державної виконавчої служби, які не пов`язані з виконанням судового рішення, ухваленого відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У серпні 2019 року ФОП ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 14 лютого 
2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 липня 2019 року і ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити скаргу.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 19 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано її матеріали із Дніпровського районного суду м. Києва.
У жовтні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 липня 2020 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована помилковістю висновків судів першої та апеляційної інстанцій.
Заявник вважає, що суди дійшли помилкового висновку про закриття провадження в частині вимог скарги стосовно начальника Дніпровського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Попович Я. В., оскільки ним подана скарга на дії начальника ВДВС, які вчиненні під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України.
Зазначає, що судами не перевірено і не надано оцінки його доводам в частині неповноти та несвоєчасності вчинення державним виконавцем виконавчих дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».
Вказує, що державним виконавцем належним чином не здійснено дій з розшуку майна боржника, не вжито заходів щодо примусового входження до житла боржника з метою з`ясування наявності рухомого майна, не з`ясовано індивідуального податкового номеру боржника, постанова про накладення арешту грошових коштів боржника направлена лише до трьох банків, а запити державного виконавця містять невірну інформацію про боржника.
Відзив на касаційну скаргу учасниками справи не подано
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Апеляційним судом встановлено, що 31 травня 2013 року Дніпровським районним судом м. Києва ухвалено рішення, яким стягнено з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 заборгованість за договором купівлі-продажу в розмірі 7 199,50 грн, судовий збір - 239,40 грн, а всього - 7 428,90 грн.
09 жовтня 2013 року Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист на примусове виконання зазначеного рішення від 31 травня 2013 року.
12 грудня 2017 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві із заявою про примусове виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 31 травня 2013 року.
11 січня 2018 року постановою державного виконавця Дніпровського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Булаєнка А. О. відкрито виконавче провадження 
№ 55506368.
04 травня 2018 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до начальника Дніпровського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Попович Я. В. із заявою, в якій повідомив, що він не отримав копію постанови про відкриття виконавчого провадження, у зв`язку з чим просив направити її копію, повідомити інформацію про стан виконавчого провадження № 55506368 та вчинені виконавчі дії.
29 травня 2018 року ФОП ОСОБА_1 направив начальнику Дніпровського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Попович Я. В. заяву, в якій просив зробити запити до банківських та інших фінансових установ про надання інформації щодо наявність у боржника поточних та карткових рахунків, їх стан та проведені операції.
26 листопада 2018 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві зі скаргою на дії державних виконавців Дніпровського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, в якій просив здійснити перевірку діяльності державних виконавців у провадженні яких перебуває виконавчий лист, виданий 09 жовтня 2013 року Дніпровським районним судом м. Києва на виконання рішення цього ж суду від 31 травня 2013 року.
18 грудня 2018 року заступник начальника ГТУЮ у м. Києві з питань державної виконавчої служби Чепурний В. М. за результатами розгляду скарги 
від 26 листопада 2018 року повідомив про те, що за доручення Управління 
14 грудня 2018 начальником Дніпровського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві 
Попович Я. В. проведено перевірку матеріалів виконавчого провадження 
№ 55506368. 
За результатами перевірки начальником Дніпровського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Попович Я.В. винесено постанову від 14 грудня 2018 року, якою дії державного виконавця Булаєнка А. О. визнано такими, що вчинені у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».
Позиція Верховного Суду
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції Кодексу на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Закриваючи провадження за скаргою в частині оскарження дій начальника Дніпровського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що скарга в цій частині не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Проте Верховний Суд з таким висновком не погоджується з огляду на таке.
Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.
Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).
За змістом статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня. Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.
Отже, начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця наділений повноваженнями усунути допущенні державним виконавцем недоліки.
Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно частини першої статті 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», відповідно до цього Закону державними виконавцями є керівники органів державної виконавчої служби, їхні заступники, головні державні виконавці, старші державні виконавці, державні виконавці органів державної виконавчої служби.
Аналіз зазначених норм права дає підстави дійти до висновку про можливість звернення до суду в порядку цивільного судочинства, передбаченому статтею 447 ЦПК України, із скаргою на рішення, дії або бездіяльність, начальника відділу ДВС, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України.
Тобто, якщо законом установлено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до суду, який ухвалив відповідне рішення, як це передбачено для виконання судових рішень, постановлених у порядку цивільного судочинства, то в цьому випадку виключається юрисдикція адміністративних судів. 
Такі справи мають розглядатися у порядку того судочинства, у якому постановлені судові рішення, на виконання яких видано виконавчі документи.
Зазначене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладених в постановах: від 14 березня 2018 року у справі № 660/612/16-ц (провадження № 14-19цс18), від 20 червня 2018 року у справі № 553/1642/15-ц (провадження № 14-207цс18), від 12 вересня 2018 року у справі 
№ 461/5045/16-а (провадження № 11-675апп18).
Таким чином суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов помилкового висновку про закриття провадження в частині вимог скарги стосовно оскарження дій начальника Дніпровського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Попович Я. В., оскільки такі дії оскарженні ФОП ОСОБА_1 з метою спонукання відповідних осіб до виконання судового рішення, ухваленого в порядку цивільного судочинства.
Колегія суддів також не погоджується з висновками районного суду з приводу того, що заявником не доведено порушення державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Булаєнком А. О. Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчих дій з примусового виконання судового рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 31 травня 2013 року, оскільки такі висновки є передчасними.
Так, відповідно до частини першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з пунктами 3, 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
ФОП ОСОБА_1 , звертаючись до суду зі скаргою, посилався на те, що державним виконавцем Дніпровський РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві належним чином не вчиненні виконавчі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», а начальником Дніпровський РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві не вжито контрольних функцій, не розглянуто його заяв стосовно допущених державним виконавцем порушень.
На підтвердження зазначених обставин, як підстав для задоволення скарги, заявник просив суд першої інстанції витребувати матеріали виконавчого провадження № 55506368.
Однак вказане клопотання залишилось без вирішення судами.
При цьому суд першої інстанції взагалі не вказав, які саме виконавчі дії були вчинені державним виконавцем з метою виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 31 травня 2013 року, а апеляційний суд зазначив перелік виконавчих дій виходячи із постанови начальника ВДВС 
від 14 грудня 2018 року, яку заявник просив визнати незаконною.
За таких обставин суд першої інстанції не встановив повністю фактичних обставин справи, від яких залежить правильне вирішення спору, не перевірив доводів заявника та не дослідив належним чином наданих сторонами доказів, не розглянув заявлених клопотань і дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення поданої скарги. 
Апеляційний суд вказаних недоліків допущених судом першої інстанції не усунув.
У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Отже, розглядаючи скаргу ФОП ОСОБА_1 , суди належним чином не встановили фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення скарги, а тому судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій не можна визнати законними та обґрунтованими.
Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 
ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.
Оскільки до повноважень Верховного Суду не належить установлення фактичних обставин, збирання доказів, надання оцінки чи переоцінки зібраним у справі доказам, що позбавляє Верховний Суд процесуальної можливості ухвалити нове рішення у цій справі, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.
Крім того судам необхідно звернути увагу, що за твердженням заявника він вшосте подає виконавчий лист на примусове виконання до органів державної виконавчої служби, однак рішення суду про стягнення 7 428,90 грн, яке набрало законної сили у 2013 році не виконане.
Оскільки справа направлена на новий розгляд підстави для нового розподілу судових витрат касаційним судом відсутні.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 14 лютого 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 липня 2019 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді:  	Є. В. Синельников   О. М. Осіян   Н. Ю. Сакара   С. Ф. Хопта   В. В. Шипович