Постанова
Іменем  України 
 
30 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 760/14190/17
провадження № 61-17616св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Бурлакова С. Ю.,  Зайцева А. Ю.,                     
 
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Міністерство оборони України, Житлова комісія Міністерства оборони України та безпосередньо підпорядкованих структур, Київське квартирно-експлуатаційне управління,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 27 червня 2018 року у складі судді Букіної О. М., постанову Київського апеляційного суду від 05 вересня 2019 року у складі колегії суддів: Іванової  І. В.,  Матвієнко Ю. О., Мельника Я. С.,
 
ВСТАНОВИВ: 
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року                  № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги Київського квартирно-експлуатаційного управління на рішення Солом`янського районного суду                  м. Києва від  27 червня 2018 року, постанову Київського апеляційного суду від  05 вересня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року        № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, Житлової комісії Міністерства оборони України та безпосередньо підпорядкованих структур, Київського квартирно-експлуатаційного управління про скасування рішення в частині зняття з квартирного обліку, виключення відомостей з таблиці та зобов`язання вчинити дії.
 
Позовна заява мотивована тим, що з серпня 1987 року до 11 жовтня                       2010 року позивач проходив військову службу в Збройних силах України.
 
З 04 листопада 1997 рішенням Житлової комісії Центрального апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України позивача було зараховано на квартирний облік щодо поліпшення житлових умов в м. Києві. Наказом Міністра оборони України від 11 жовтня 2010 року                         № 1080 ОСОБА_1 у зв`язку з проведенням організаційних заходів направлено на військовий облік до Дарницького районного у м. Києві військового комісаріату з залишенням на квартирному обліку. 
 
23 березня 2017 позивач дізнався, що відповідно до рішення Житлової комісії Міністерства оборони України від 14 січня 2015 року його було знято з квартирного обліку.
 
31 березня 2017  року ОСОБА_1 подав рапорт та необхідні документи, які підтверджують право перебувати на квартирному обліку до Об`єднаної житлової комісії тилу, озброєння та головного управління оперативного забезпечення Збройних сил України. Однак, 03 липня 2017 позивачу була надана відповідь з пропозицією звернутися до Житлової комісії Міністерства оборони України для відновлення на квартирному обліку.
 
Позивач вважає, що рішення Житлової комісії Міністерства оборони України прийнято з порушенням норм чинного законодавства.
 
На підставі викладеного ОСОБА_1 просивскасувати рішення Житлової комісії Міністерства оборони України, оформлене протоколом № 3                               від 14 січня 2015 року в частині зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку; виключити відомості «Порядковий номер черги: 3894; ПІБ: ОСОБА_1 ; Дата зарахування на облік: 04.11.1997» з таблиці «Список осіб», які відносяться до житлової комісії ЦАМО та ГШ ЗС України, не пройшли переатестацію та підлягають зняттю з квартирного обліку, пункту 3.11 рішення Житлової комісії Міністерства оборони України, оформлене протоколом № 3 від 14 січня 2015 року; зобов`язати Київське квартирно - експлуатаційне управління Міністерства оборони України включити ОСОБА_1 зі складом сім`ї із 4 (чотирьох) осіб до списків військовослужбовців, що потребують поліпшення житлових умов в гарнізоні м. Києва з урахуванням попереднього часу перебування на квартирному обліку, тобто з 01 серпня 1992 року, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового одержання житла з 12 травня 2005 та позачергового одержання житла з 11 жовтня 2010 року.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 27 червня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
 
Скасовано рішення Житлової комісії Міністерства оборони України, оформлене протоколом № 3 від 14 січня 2015 року в частині зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку.
 
Зобов`язано Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України вирішити питання про включення ОСОБА_1 зі складом сім`ї із 4 (чотирьох) осіб до списків військовослужбовців, що потребують поліпшення житлових умов в гарнізоні м. Києва з урахуванням попереднього часу перебування на квартирному обліку, тобто з 01 серпня 1992 року, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового одержання житла з 12 травня 2005 та позачергового одержання житла                       з 11 жовтня 2010 року.
 
В іншій частині позову відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оспорюване рішення Житлової комісії Міністерства оборони України, оформлене протоколом № 3 від 14 січня 2015 року в частині зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку було винесено з порушенням встановленого порядку, визначеного «Інструкцією про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», затвердженою наказом Міністерства оборони України № 737 від 30 листопада 2011 року (далі - Інструкція).
 
Не погодившись з таким рішенням місцевого суду, Київське квартирно-експлуатаційне управління подало апеляційну скаргу.
 
Постановою Київського апеляційного суду від  05 вересня 2019 року заочне рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено. 
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
У вересні 2019 року Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволених позовних вимог,  ухвалити нове в цій частині рішення, яким відмовити у задоволенні позову. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій ухвалили рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно та неправильно встановили обставини, які мають значення для справи, а висновки судів не відповідають фактичним обставинам справи. 
 
Доводи інших учасників справи
 
У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити без задоволення касаційну скаргу та залишити без змін судові рішення.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Статтею 388 ЦПК України тут і далі в редакції, що діяла на час подання касаційної скарги, що розглядається  передбачено, що судом касаційної інстанції   у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 23 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи. 
 
13 листопада 2019 року вказана справа передана на розгляд до Верховного Суду.
 
Судові рішення судів попередніх інстанцій в частині позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено, у касаційному порядку не оскаржені, а тому, відповідно до статті 400 ЦПК України, не є в цій частині предметом касаційного перегляду. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що полковник Збройних Сил України Волошенко В. П., згідно з даними послужного списку особової справи офіцера, з 01 серпня 1987 року до 11 жовтня 2010  року проходив військову службу в Збройних силах України. Безперервна військова служба станом на 01 листопада                  2010 року становить 23 роки, відповідно до довідки від 30 жовтня 2010 року № 328/1/9/3488, виданою Командуванням сил підтримки Збройних сил України Міністерства оборони України.
 
Наказом Міністра оборони України від 11 жовтня 2010 року № 1080 ОСОБА_1 як заступника начальника фінансово – економічного управління Командування сил підтримки Збройних сил України звільнено з військової служби у запас у зв`язку з проведенням організаційних заходів.
 
Згідно з довідкою від 16 березня 2017 року № 69 виданої Дарницьким районним у м. Києві військовим комісаріатом, полковник запасу                       ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку.
 
Установлено, що ОСОБА_1 під час проходження служби, житлом не забезпечувався.
 
Відповідно до довідки  від 23 квітня 2003 року № 68 виданої Вінницькою квартирно – експлуатаційною частиною району Західного оперативного командування Міністерства оборони України, ОСОБА_1 перебував на квартирному обліку у в/ч НОМЕР_1 з 04 листопада 1997 року зі складом сім`ї три особи, а також у списках осіб, які мають право на першочергове, позачергове отримання жилих приміщень.
 
Установлено, що первинне зарахування позивача на квартирний облік було під час проходження військової служби разом з членами сім`ї у військовому гарнізоні Станція Ковбачна Рибницького району МССР, де позивачу було надано житлове приміщення, яке в подальшому було здано квартирним органам МО України 01 серпня 1992 року, згідно з довідкою квартирно-експлуатаційної частини Тираспільського району від 05 серпня 1992 року                   № 256.
 
14 січня 2015 року відбулося засідання житлової комісії МО України та безпосередньо підпорядкованих структур , на якому було прийнято рішення, що оформлене протоколом від 14 січня 2015 року № 3, зокрема, відносно позивача про зняття з квартирного обліку з можливістю у подальшому відновлення на квартирному обліку у відповідних списках для першочергового та позачергового отримання житла протягом трьох років за умови надання житловій комісії відповідної заяви та необхідних документів, які підтверджують право перебувати на квартирному обліку відповідно до вимог чинного законодавства.
 
Установлено, що це рішення було прийнято у відсутності позивача, згідно з яким вирішувалося питання про зняття позивача з квартирного обліку внаслідок того, що він не пройшов перереєстрацію.
 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
 
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Предметом спору є зняття позивача разом з членами його сім`ї з квартирного обліку після його звільнення з військової служби в запас.
 
Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України                           від 03 серпня 2006 року № 1081 (далі – Порядок) та Інструкцією про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житловими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року № 737 (далі –  Інструкція).
 
Відповідно до абзацу 4 частини першої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», пункту 3 Порядку військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання.
 
Пунктом 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і  квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.
 
Аналогічні приписи закріплені й в пункті 29 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.
 
Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що 11 жовтня 2010 року ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас у зв`язку з проведенням організаційних заходів (наказ Міністра оборони України                          від 11 жовтня 2010 року № 1080).
 
Пунктом 30 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями передбачено, що військовослужбовці знімаються з обліку у разі: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством.
 
При цьому, вказаний пункт Порядку не містить вичерпних підстав для зняття військовослужбовця з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, оскільки передбачає можливість зняття особи з обліку й в інших передбачених законодавством випадках.
 
Відповідно до абзацу 1 пункту 2.17 Інструкції військовослужбовці, які перебувають на обліку, під час звільнення з військової служби в запас або відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, за неможливості використання на військовій службі, а також після закінчення строку контракту при досягненні 20 років вислуги на військовій службі в календарному обчисленні, залишаються (за їх бажанням) на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду за останнім місцем проходження служби, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і КЕВ (КЕЧ) району, на території обслуговування яких знаходилася розформована військова частина, та користуються правом позачергового одержання житла.
 
Позивач проходив військову службу в Збройних Силах України, безперервна військова служба становить 23 роки, звільнений зі служби в запас.
 
Таким чином, виходячи з вищенаведених норм матеріального права, з огляду на звільнення позивача в запас у зв`язку з проведенням організаційних заходів та, враховуючи наявність в нього 23 роки календарної вислуги на військовій службі, позивач має право на залишення на обліку громадян, потребуючих поліпшення житлових умов.
 
Встановлено, що 14 січня 2015 року відбулося засідання житлової комісії МО України та безпосередньо підпорядкованих структур, на якому було прийнято рішення, що оформлене протоколом від 14 січня 2015 року № 3, зокрема, відносно позивача про зняття з квартирного обліку.
 
Установлено, що це рішення було прийнято у відсутності позивача, доказів того, що останній був повідомлений про засідання комісії, суду не надано. Вказаним ОСОБА_1 позбавлений можливості реалізувати своє право на надання довідок, які підтверджують неможливість проходження ним щорічної переатестації облікових справ у встановлений строк, та надати відповідні документи з метою розгляду питання про перереєстрацію його облікової справи.
 
При таких обставинах, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами,                               враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення,  встановивши, що оскаржуване рішення було прийнято у відсутності позивача та відповідно доказів того, що позивача було повідомлено про засідання комісії, згідно якого вирішувалося питання про зняття позивача з квартирного обліку внаслідок того, що він не пройшов перереєстрацію, матеріали справи не містять, дійшов обґрунтованого висновку про те, що наявні правові підстави для скасування оскаржуваного рішення та зобов`язання Київського квартирно – експлуатаційного управління Міністерства оборони України вирішити питання про включення                           ОСОБА_1 до списків військовослужбовців, що потребують поліпшення житлових умов.
 
Посилання у касаційній скарзі на те, що Житлова комісія Міністерства оборони України та безпосередньо підпорядкованих структур не може бути відповідачем у справі, не заслуговує на увагу, оскільки пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).
 
При цьому, у цій справі позов заявлено, зокрема, доКиївського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, до компетенції якого входить вирішення питання про включення позивача до списків військовослужбовців, що потребують поліпшення житлових умов.
 
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права, та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
 
Верховний Суд встановив, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, в оскаржуваній частині, ухвалені з додержанням норм матеріального права та процесуального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій, в оскаржуваній частині, – без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України залишити без задоволення.
 
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від  27 червня 2018 року, постанову Київського апеляційного суду від  05 вересня 2019 року в оскаржуваній частині залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                               Є. В. Коротенко

  С. Ю. Бурлаков

  А. Ю. Зайцев