Єдиний унікальний номер 234/18475/16-ц 
Номер провадження 22-ц/804/2159/20        

Єдиний унікальний номер 2334/18475/16-ц                                Головуючий у 1 інстанції Ткачова С.М.
Номер провадження 22-ц/804/2159/20                                   Доповідач Корчиста О.І.

ПОСТАНОВА
Іменем   України

15 липня  2020 року    Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді  Корчистої О.І.
суддів:    Канурної О.Д., Папоян В.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін  в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті  цивільну справу №234/18475/16-ц  за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» - правонаступник Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , 
на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 20 березня 2020 року,
встановив:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
У червні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський банк розвитку» (далі за текстом ПАТ «ВБР») звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 28 березня 2014 року в розмірі 53 683,28 гривень, з яких: поточна заборгованість по тілу кредиту – 4 349,34 гривень, прострочена заборгованість по тілу кредиту – 28 872,05 гривень, поточна заборгованість за відсотками – 39,95 гривень, прострочена заборгованість за відсотками – 9 870,94 гривень, прострочена заборгованість по комісії – 10 551 гривень.
В обґрунтування вимог зазначав, що 28 березня 2014 року між ПАТ «ВБР» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №IKCASHVG.78013.008 (далі за текстом Кредитний договір), згідно умов якого Банк надав відповідачу кредит на загальну суму 35 170 гривень, з кінцевим строком повернення до 27 березня 2017 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% річних. 
Оскільки відповідач не виконує належним чином умови Кредитного договору, утворилась заборгованість, яка станом на 28 листопада 2016 року становить 53 683,28 гривень з яких: поточна заборгованість по тілу кредиту – 4 349,34 гривень, прострочена заборгованість по тілу кредиту – 28 872,05 гривень,  поточна заборгованість за відсотками – 39,95 гривень, прострочена заборгованість за відсотками  – 9 870,94 гривень, прострочена заборгованість по комісії – 10 551 гривень, яку ПАТ «ВБР» і просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь разом із витратами по сплаті судового збору у розмірі 1 378,00 гривень.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 20 березня 2020 року позовні вимоги правонаступника ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором  задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь правонаступника ПАТ «Всеукраїнський банк Розвитку» - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» заборгованість за кредитним договором № IKCASHVG.78013.008 від 28 березня 2014 року в розмірі 39593,23 гривень. 
У задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача простроченої заборгованості по комісії в розмірі 10 551 гривень  відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, що мають значення для справи, а також на порушення норм матеріального права, просить рішення Краматорського міського суду Донецької області від 20 березня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 , на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» заборгованості за кредитним договором № IKCASHVG.78013.008 від 28 березня 2014 року в розмірі 39593,23 гривень, яка складається з 29682,39 гривень – сума заборгованості за кредитом, заборгованості за відсотками за користування кредитом – 9910,84 гривень змінити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» за заборгованість за кредитним договором № IKCASHVG.78013.008 від 28 березня 2014 року в розмірі 35673,20 гривень, яка складається з суми заборгованості за кредитом в розмірі  29682,39 гривень та заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 5990,81 гривень.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відповідно до статті 611 ЦК України, після того, як кредитор направив боржнику вимогу про дострокове погашення кредиту, він змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором. 
Тобто, після направлення банком вимоги про дострокове погашення кредиту 15 грудня 2015 року, банк не мав законних підстав нараховувати відсотки за кредитним  договором, саме така правова позиція була висловлена у постанові Верховного Суду  від 14 лютого 2018 року по справі №564/2199/15-ц (провадження №61-2404св18).

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Відзив на апеляційну скаргу  не подано.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.
Судом першої інстанції встановлено, що 28 березня 2014 року між ПАТ «ВБР» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №IKCASHVG.78013.008, згідно умов якого Банк надав відповідачу строковий кредит на загальну суму 35 170,00 грн., терміном до 27 березня 2017 року, із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% річних.
Позичальник сплатив Банку комісію у сумі 1020,00 гривень (п.1.5. Кредитного договору).
Відповідно до п. 2.4 Кредитного договору період сплати кредиту, комісії та відсотків: з 1-го по 10-е число кожного місяця, починаючи з наступного місяця, після дати підписання даного договору. 
Пунктом 3.1.9 сторони погодили, що банк має право достроково стягнути кредит, відсотки і комісії в порядку, передбаченому п.2.10, 2.11, 3.1.5,3.1.6 при настанні умов, передбачених п. 3.1.11 (порушення позичальником зобов`язань, передбачених умовами даного Договору, у т. ч. при порушенні цільового використання коштів).
Відповідно до розрахунку ПАТ «ВБР», станом на 28 листопада 2016 року загальна заборгованість за кредитним договором складає 53683,28 гривень, у тому числі: прострочена заборгованість за кредитом – 4349,34 гривень; прострочена заборгованість по сплаті кредиту – 28872,05 гривень; поточна заборгованість за відсотками – 39,95 гривень; прострочена заборгованість за відсотками – 9870,94 гривень; поточна заборгованість по комісії – 0,00 грн.; прострочена заборгованість по комісії – 10551,00 гривень.
06 лютого 2018 року між ПАТ «ВБР» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (новий кредитор) укладено договір №103 про відступлення права вимоги, за яким Первісний кредитор відступив шляхом продажу Новому кредитору права вимоги до ОСОБА_1 за договором кредиту №IKCASHVG.78013.008 від 28 березня  2014 року.
Ухвалою суду першої інстанції від 03 вересня 2019 року у справі відбулась заміна первісного позивача ПАТ «ВБР» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».
Судом встановлено, що з відповідача користь позивача підлягає стягненню заборгованість у сумі 39593,23 гривень.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційна скарга ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , підлягає задоволенню.

МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА
Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
У частині 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України та пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення лише в оскаржуваній частині і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскарженої частини. 
Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується в частині стягнення суми відсотків за користування кредитом, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення лише в цій частині.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не  підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно  з частиною  першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не в повній мірі.
Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються укладеним Договором кредиту та у зв`язку із неналежним виконанням боржником умов зазначеного Договору, у позивача як кредитора за спірними зобов`язаннями виникло право вимоги стягнути з відповідача заборгованість по кредиту, по відсоткам за користування кредитом. Суд дійшов висновку про стягнення заборгованості станом на 28 листопада 2016 року.
Погодитись з такими висновками суду першої інстанції в частині визначення розміру відсотків, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, не можливо з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно частини першої  статті 81  ЦПК України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно частини п`ятої статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Згідно частини шостої  статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Відповідно до статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. 
Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі статтею 638 цього ж Кодексу що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника відсотків від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання відсотків встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін відсотки виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату відсотків до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Встановлено, що 28 березня 2014 року між ПАТ «ВБР» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №IKCASHVG.78013.008, згідно умов якого Банк надав відповідачу строковий кредит на загальну суму 35 170,00 гривень, терміном до 27.03.2017 року, із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% річних. (а.с. 17)
Позичальник сплатив Банку комісію у сумі 1020 гривень (п.1.5. Кредитного договору).
Відповідно до п. 2.4 Кредитного договору період сплати кредиту, комісії та відсотків: з 1-го по 10-е число кожного місяця, починаючи з наступного місяця, після дати підписання даного договору. 
Пунктом 3.1.9 Кредитного договору сторони погодили, що банк має право достроково стягнути кредит, відсотки і комісії в порядку, передбаченому п.2.10, 2.11, 3.1.5,3.1.6 при настанні умов, передбачених п. 3.1. при порушенні позичальником зобов`язань, передбачених умовами даного Договору, банк на власний розсуд має право змінити умови договору - зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати комісії та/або відсотків за його використання, виконання інших зобов`язань за цим договором шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому, згідно ст.212, 644, 651 ЦК України, щодо зобов`язань, строк виконання яких не настав, вважається, що строк настав у зазначену у повідомленні дату. На цю дату позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, комісію й відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобов`язання за договором.
06 лютого 2018 року між ПАТ «ВБР» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (новий кредитор) укладено договір №103 про відступлення права вимоги, за яким Первісний кредитор відступив шляхом продажу Новому кредитору права вимоги до ОСОБА_1 за договором кредиту №IKCASHVG.78013.008 від 28 березня 2014 року.
Ухвалою суду першої інстанції від 03 вересня 2019 року у справі відбулась заміна первісного позивача ПАТ «ВБР» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».
Відповідно до розрахунку банку, станом на 28 листопада 2016 року загальна заборгованість за кредитним договором складає 53683,28 гривень, у тому числі: прострочена заборгованість за кредитом – 4349,34 гривень; прострочена заборгованість по сплаті кредиту – 28872,05 гривень; поточна заборгованість за відсотками – 39,95 гривень; прострочена заборгованість за відсотками – 9870,94 гривень; поточна заборгованість по комісії – 0,00 грн.; прострочена заборгованість по комісії – 10551,00 гривень (а.с.16)
Поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що відповідно до листа ПАТ «ВБР» від 15 грудня 2015 року, яке було направлено ОСОБА_1 18 грудня 2015 року, що підтверджується списком згрупованих відправлень (а.с. 25) про дострокове повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 висловлено правову позицію, згідно якої право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідно до розрахунку банку, станом на 15 грудня 2015 року сума відсотків за користування кредитом складає 5990,81 гривень.
Таким чином, заборгованість за відсотками за користування кредитом підлягає стягненню в розмірі 5990,81 гривень.
Суд першої інстанції на вказані вимоги закону уваги не звернув та не врахував, що банк скористався своїм правом на дострокове повернення кредитних коштів, звернувшись до позичальника з вимогою про дострокове повернення кредитних коштів, змінивши строк кредитування, після спливу якого, право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припиняється, та дійшов помилкового висновку про стягнення відсотків за користування кредитними коштами, які були нараховані банком після звернення до позичальника з вимогою про дострокове повернення кредитних коштів.
Такий висновок зроблений у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 489/2478/15-ц (провадження № 61-18022св19).
Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення заборгованості станом на 28 листопада 2016 року, оскільки після направлення вимоги про дострокове повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом (15 грудня 2015 року), банк втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що після того, як кредитор направив боржнику вимогу про дострокове погашення кредиту, він змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором є обґрунтованими.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати відсотків, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Оскільки при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального права, що призвело до невірних правових висновків у тих правовідносинах, що виникли між сторонами тому рішення суду підлягає зміні в частині визначення розміру відсотків, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення  норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального  права.
Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржене рішення ухвалено з  порушенням норм  матеріального права,  апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду в частині визначення розміру відсотків, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, змінити.  

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
Відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом  справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Від сплати судового збору відповідач звільнена на підставі пункту 8 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю внаслідок Другої світової війни та сім`ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи.
Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
При подачі апеляційної скарги підлягав сплаті судовий збір у сумі 2067 гривень.
З урахуванням задоволення апеляційної скарги, з позивача на користь держави підлягає відшкодуванню судовий збір, пов`язаний з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, в розмірі 204,65 гривень.
Керуючись статтями 369, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, 

                                                           постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 ,  задовольнити.
Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 20 березня 2020 року в частині визначення розміру заборгованості за відсотками та загальної суми заборгованості  змінити.
Викласти абзац другий резолютивної частини рішення Краматорського міського суду Донецької області від 20 березня 2020 року в наступній редакції:
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» заборгованість за кредитним договором № IKCASHVG.78013.008 від 28 березня 2014 року за тілом кредиту в розмірі 29682, 39 гривень, заборгованість за відсотками в розмірі 5990, 81 гривень, а всього 35673, 20 гривень.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на користь держави  судовий збір у розмірі 204,65 гривень.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення  шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий             О.І. Корчиста

Судді:                                      О.Д. Канурна

                                                                                                                             В.В. Папоян