УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 673/1407/18
Провадження № 22-ц/4820/1053/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

14 липня 2020 року м. Хмельницький
Хмельницький апеляційний суд у складі
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Купельського А.В. (суддя-доповідач),
Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,
секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.

за участю учасників справи: представника апелянта адвоката Довгаля П.С. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 7 лютого 2020 року (суддя Дворнін О.С.) у цивільній справі за позовом комунального підприємства «Деражнянська ЖЕК №1» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Служба в справах дітей Деражнянської районної державної адміністрації Хмельницької області, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання,

в с т а н о в и в :
У серпні 2018 року КП «Деражнянська ЖЕК №1», звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначало, що квартира  АДРЕСА_1  належить на праві господарського відання КП «Деражнянська житлово-експлуатаційна контора №1».
На підставі ордеру №050480 від 16.12.1986 року у квартиру заселився ОСОБА_6 . Однак ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, а в квартирі залишилася проживати його дружина ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до «Поквартирної картотеки «Ф-17» КП «Деражнянська ЖЕК №1» у вказаній квартирі зареєстровані відповідачі, хоча вони фактично за місцем реєстрації не проживають та участі в утриманні квартири не приймають. Протягом більше двох років відповідачами не сплачувалась плата за утримання будинку та прибудинкової території, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 2560,36 грн.
У зв`язку з цим позивач просив суд усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням – квартирою АДРЕСА_1 , а також примусово зняти їх з реєстраційного обліку у цій квартирі; стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 судові витрати.
19 квітня 2019 року протокольною ухвалою до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, залучено Службу в справах дітей Деражнянської районної державної адміністрації Хмельницької області.
       Рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 7 лютого 2020 року позов задоволено.
Усунуто перешкоди в користуванні житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням та примусово знято їх з реєстраційного обліку у даній квартирі.
Не погоджуючись з цим рішенням, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить його скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити КП «Деражнянська ЖЕК №1» в задоволенні позовних вимог.
Вважає вказане рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неповно з`ясованими обставинами, що мають значення для справи, та з порушенням норм процесуального і матеріального права.
Посилається на те, що будь-якого договору про найм житлового приміщення з КП «Деражнянська ЖЕК №1» з відповідачами не укладалось в письмовій формі, такий договір не додано до позову.
Згідно довідки виконавчого комітету Деражнянської міської ради від 16.01.2019 №286 КП «Деражнянська ЖЕК №1» ОСОБА_1 була зареєстрована за вказаною адресою ще 06.08.1987 року, а потім її прописали у квартирі після закінчення навчання у школі-інтернаті другий раз 11.07.2006 року. ОСОБА_8 був зареєстрований у цій квартирі 12.03.1988 року і з місця реєстрації не виписувався. Діти ОСОБА_1 зареєстровані у цій квартирі з 02.09.2015 року і по теперішній час. Після смерті матері – у червні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до КП «Деражнянська ЖЕК №1» щодо підготовки документів на приватизацію квартири. За її замовленням Деражнянським ГМП «Інвентаризатор» подано документи для виготовлення технічного паспорта на квартиру та заведено інвентаризаційну справу №1572. Вкінці 2018 року, прийшовши до ЖЕКу з метою приватизації квартири, їй повідомили про неможливість вирішення цього питання, оскільки справу передано до суду для визнання відповідачів такими, що втратили право на проживання у квартирі.
ОСОБА_1 та члени її сім`ї іншого житла не мають.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки її запереченням, викладеним у відзиві на позов, щодо належності як доказів обстеження фактичного проживання відповідачів у спірній квартирі, складених комісією представників комунального підприємства та міської ради 14.01.2015 року, 04.05.2017 року, 22.12.2017 року, а саме що ці акти є сфабрикованими, складеними однією особою і в один день, у 2017 року акти було складено за відсутності матері апелянта, яка на той час була жива та проживала у квартирі, та за відсутності відповідачів як членів сім`ї наймача.
Крім того, акт обстеження від 14.01.2015 року є підробленим та не може бути належним доказом, оскільки зазначений в акті член комісії – заступник міського голови ОСОБА_9 приступив до виконання обов`язків заступника міського голови після 25.10.2015 року, про що наголошувалось в судовому засіданні. Проте, суд першої інстанції, посилаючись на такі акти як докази відсутності відповідачів у квартирі, не врахував, що такі акти містять лише інформацію про відсутність зареєстрованих осіб у житлі у зазначені в актах конкретні дати, які не можуть достовірно свідчити про тривалу відсутність відповідачів (протягом шести місяців і більше). При цьому суд не врахував, що стороною позивача не проводилась безпосередня перевірка наявності особистих речей відповідачів у жилому приміщенні, наявність яких підтверджується наданими відповідачами фотознімками. До того в актах не зазначено час проведення таких обстежень.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції порушив норму ст. 64 ЖК УРСР та невірно застосував норму ст. 71 ЖК УРСР.
ОСОБА_1 вважає, що місцевий суд не врахував та не взяв до уваги її пояснень в судовому засіданні про те, що вона близько трьох років, а саме у 2017-2019 роках, за відсутності роботи за місцем проживання, виїжджала на заробітки та перебувала за межами України – до Російської Федерації та Республіки Польщі, що могло бути причиною тимчасової відсутності відповідачів за місцем реєстрації, з поважних причин. 
Апелянт посилається на ст. 47 Конституції України, якою усім гарантоване право на житло, та низку рішень у справах ЄСПЛ.
У відзиві на апеляційну скаргу КП «Деражнянська ЖЕК №1» просить залишити її без задоволення, рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 7 лютого 2020 року – залишити без змін як законне.
Вважає, що в апеляційній скарзі не наведено достатніх підстав для скасування рішення суду. 
Зазначає, що відповідачами протягом 6-7 років не сплачувалась плата за утримання будинку, квартира була доведена до незадовільного стану, а самі відповідачі тривалий термін там не проживають. Відповідачами жодним чином не було підтверджено поважних причин їх відсутності у цій квартирі.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Так, відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до абзацу 2 пункту 4 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» житлово-експлуатаційна організація, а при її відсутності – підприємство, установа, організація як наймодавець вправі, зокрема, пред`являти позови про визнання наймача таким, що втратив право користування жилим приміщенням.
Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору – судом.
Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: 1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період - протягом усього періоду проходження військової служби, а якщо під час її проходження вони отримали поранення, інше ушкодження здоров`я та перебувають на лікуванні в медичних закладах або потрапили в полон чи визнані безвісно відсутніми - на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у районних (міських) військових комісаріатах після звільнення з військової служби після закінчення ними лікування в медичних закладах, незалежно від строку лікування, повернення з полону, скасування рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою чи ухвалення судом рішення про оголошення особи померлою; 2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; 3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Якщо з будинку, квартири (їх частини) вибула дитина (діти) і членів її (їх) сім`ї не залишилося, це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини (дітей) у дитячому закладі або до досягнення нею (ними) повноліття і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника, в окремих випадках - до закінчення навчання в загальноосвітніх навчальних закладах усіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, а також в професійно-технічних чи вищих навчальних закладах або до закінчення строку служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях; 4) виїзду у зв`язку з виконанням обов`язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов`язків; 5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей з інвалідністю, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них; 6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом всього часу перебування в ньому; 7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї. 
У випадках, передбачених пунктами 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. 
Згідно ст. 72 цього Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. 
Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що квартира  АДРЕСА_1  належить на праві господарського відання комунальному підприємству Деражнянської міської ради «Деражнянська житлово-експлуатаційна контора №1» згідно рішення тридцять четвертої сесії Деражнянської міської ради від 18.12.2009 року №14 (а. с. 6).
На підставі ордеру на житлове приміщення серії ХМО №050480 від 16 грудня 1976 року, у квартиру заселився та став там проживати ОСОБА_6 (а. с. 7).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, а в квартирі залишилася проживати його дружина ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 60).
Згідно з поквартирною карткою форми №17, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а. с. 12).
Протягом 2015-2018 років представниками комунального підприємства «Деражнянська житлово-експлуатаційна контора №1» та Деражнянської міської ради неодноразово проводилися обстеження фактичного проживання в квартирі АДРЕСА_1 , під час яких було встановлено, що відповідачі у зазначеній квартирі фактично не проживають, особистих речей не зберігають та участі в утриманні квартири не беруть, що підтверджується актами обстеження фактичного проживання, складеними 14.01.2015 року, 04.05.2017 року та 22.12.2017 року комісією в складі працівників КП «Деражнянська житлово-експлуатаційна контора №1» та заступника Деражнянського міського голови (а. с. 8-10).
З фотознімків, долучених до матеріалів справи, встановлено, що всередині житлове приміщення в незадовільному стані (а. с. 67-70, 93-98).
Задовольняючи позов, суд виходив з того, що факт не проживання відповідачів за місцем їх реєстрації (у спірній квартирі) є доведеним. Місцевий суд вважає обґрунтованими посилання позивача на ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР як на підставу його позовних вимог та дійшов висновку, що відповідачі не проживають у такій квартирі без поважних причин понад встановлені законодавством строки, у зв`язку з чим втратили право користування житлом. Реєстрація відповідачів у вказаній вище квартирі обмежує права позивача та позбавляє його можливості у повній мірі реалізувати права щодо розпорядження квартирою. Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування доводів позовної заяви відповідачами не подано.
       З таким висновком погоджується Хмельницький апеляційний суд. 
Посилання апелянта на те, що будь-якого договору про найм житлового приміщення з КП «Деражнянська ЖЕК №1» з відповідачами не укладалось в письмовій формі, такий договір не додано до позову, не є підставою для скасування рішення суду.
Твердження ОСОБА_1 про те, що після смерті матері – у червні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до КП «Деражнянська ЖЕК №1» щодо підготовки документів на приватизацію квартири, подала документи для виготовлення технічного паспорта на квартиру, однак, у КП «Деражнянська ЖЕК №1» їй повідомили про неможливість вирішення цього питання, оскільки справу передано до суду для визнання відповідачів такими, що втратили право на проживання у квартирі, обґрунтувань позовної заяви та висновків суду не спростовує. Відповідачі не були позбавлені можливості проживати в зазначеній квартирі та утримувати там свої речі. Однак, втратили інтерес до реалізації можливості проживати в зазначеній квартирі, тривалий термін, понад 6 місяців в ній не проживали.
Доводи апелянта про те, що вона та члени її сім`ї іншого житла не мають, не можуть бути підставою для скасування рішення суду. Відповідачі тривалий час з 2015 року в квартирі не проживають, її не утримують.
Необґрунтованим є посилання апелянта, що докази обстеження фактичного проживання відповідачів у спірній квартирі, складені комісією представників комунального підприємства та міської ради 14.01.2015 року, 04.05.2017 року, 22.12.2017 року, є неналежними, сфабрикованими, складеними однією особою і в один день, у 2017 року акти було складено за відсутності матері апелянта, яка на той час була жива та проживала у квартирі, та за відсутності відповідачів як членів сім`ї наймача. Зазначене підтверджує вимоги позивача. Доказів проживання в квартирі, оплати комунальних послуг, утримання там речей відповідачі не надали. Також відповідачі не надали доказів спричинення їм перешкод у користуванні ними квартирою, не спростували належними доказами позовні вимоги.
Твердження апелянта про неналежність акту обстеження від 14.01.2015, як доказу, так як ОСОБА_9 , зазначений в акті як член комісії на посаді заступника міського голови, насправді приступив до виконання обов`язків заступника міського голови після 25.10.2015 року, і що акти обстеження містять лише інформацію про відсутність зареєстрованих осіб у житлі у зазначені в актах конкретні дати, які не можуть достовірно свідчити про тривалу відсутність відповідачів (протягом шести місяців і більше), та не зазначено час проведення таких обстежень, є безпідставними та на висновки суду не впливають. Відповідачі доказів проживання в квартирі не надали, підстав для збереження за ними, як тимчасово відсутніми, приміщення не навели. На думку апеляційного суду висновки суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та доведеність позову є вірними. Довідки зі школи, подані до апеляційного суду, підтверджують факт тривалого не проживання відповідачів у спірній квартирі.
Такими, що не заслуговують на увагу апеляційного суду, є доводи апелянта про те, що суд першої інстанції порушив норму ст. 64 ЖК УРСР та невірно застосував норму ст. 71 ЖК УРСР, не врахував пояснень ОСОБА_1 в судовому засіданні про те, що вона близько трьох років, а саме у 2017-2019 роках, за відсутності роботи за місцем проживання, виїжджала на заробітки та перебувала за межами України – до Російської Федерації та Республіки Польщі. Матеріали справи не містять доказів відсутності відповідачів у спірному житловому приміщенні понад шість місяців з поважних причин до моменту подачі позовної заяви ЖЕКом у серпні 2018 року. Разом з тим, з копії закордонного паспорта, доданої до апеляційної скарги, вбачається, що ОСОБА_1 виїжджала за межі України до Республіки Польщі лише у січні 2019 року.
Посилання апелянта на ст. 47 Конституції України, якою усім гарантоване право на житло, та низку рішень у справах ЄСПЛ, не може бути підставою для відмови у позові конкретно у цій справі та з врахуванням досліджених у цій справі доказів.
Виходячи з наявних в матеріалах справи та досліджених судами доказів суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та нормам матеріального права.
Доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору. 
       Оскільки судове рішення правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування. 
       Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 7 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення. 
Повне судове рішення складено 17 липня 2020 року.

 
Судді А.В. Купельський 

 
Т.О. Янчук

 
О.І. Ярмолюк