П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/1545/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Горовенко А.В.
Суддя-доповідач -  Сапальова Т.В.   
29 липня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сапальової Т.В. 
суддів:  Смілянця Е. С.  Мацького Є.М. ,  
розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2020 року  у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання неправомірною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання неправомірною бездіяльності Головного управління Національної поліції у Київській області в частині ненадання повної та достовірної інформації на запит від 24.01.2020; зобов`язання Головного управління Національної поліції у Київській області надати повну та достовірну інформацію на запит від 24.01.2020.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2020 року позов задоволено.
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає про те, що відповідь на запит позивача була надана у встановлений законом строк, що підтверджується листом Управління кадрового забезпечення ГУНП в Київській області від 31.01.2020 за вих.№8/109/12.
Відзив позивача на апеляційну скаргу на адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду не надходив, що відповідно до ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 24 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Національної поліції в Київській області із запитом про надання інформації, у якому просив надати таку інформацію: 
1) Чи є працівником поліції Головного управління Національної поліції в Київській області громадянин ОСОБА_2 ? 
2) Де знаходився працівник поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_2 23 січня 2020 року? 
3) На роботі? У відрядженні? На лікарняному? У відпустці? Вихідний?" (а.с.3).
Вказаний запит 24.01.2020 направлено на адресу відповідача засобами поштового зв`язку рекомендованим листом  (а.с.3).
Позивач стверджує, що станом на день звернення до суду з позовом 20.02.2020 він не отримав відповідь на запит від 24 січня 2020 року, у зв`язку з чим звернувся до суду адміністративним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав докази  направлення листа від 31.01.2020 за вих.№8/109/12 на адресу позивача.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.
Згідно зі ст. 5 Закону України "Про інформацію" від 02 жовтня 1992 року № 2657-XII  (далі - Закон № 2657-XII) кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.
Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес, визначено Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 № 2939-VI (далі - Закон №2939-VI).
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Згідно з п.1 ч.1 ст.3 Закону № 2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону №2939-VІ доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема, надання інформації за запитами на інформацію.
Згідно з ч.1 ст.19 Закону № 2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Ч.2 ст.19 Закону № 2939-VI передбачено, що запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Статтею 12 Закону № 2939-VI визначено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:
1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;
2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;
3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.13 Закону № 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.
З урахуванням наведеного відповідач є розпорядником інформації щодо поліцейських, які проходять службу  ГУНП України в Київській області.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем дотримано порядок розгляду запиту про доступ до публічної інформації, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.20 Закону  №2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Згідно з даними сервісу трекінгу поштових відправлень на сайті Укрпошти за номером відправлення №1001800881307 запит ОСОБА_1 про отримання публічної інформації надійшов до Головного управління Національної поліції в Київській області 27.01.2020 (а.с.9).
Отже, відповідач був зобов`язаний розглянути запит позивача не пізніше 31.01.2020.
Судом встановлено, що разом з відзивом на позовну заяву Головне управління Національної поліції в Київській області долучило лист "Про надання відповіді" від 31.01.2020 за вих.№8/109/12, яким надано відповідь на запит позивача.
В той же час відповідач не надав доказів направлення вказаного листа ОСОБА_1 .
Відповідно до ч.ч.1-2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Ч.2 ст.74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з абз. 28 п.2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 (далі - Правила), розрахунковий документ - документ встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв`язку.
П.п.66-68 Правил передбачено, що у разі відправлення згрупованих поштових відправлень, поштових переказів відправник складає їх список в електронному вигляді за формою, визначеною оператором поштового зв`язку. Кількість поштових відправлень, поштових переказів одного виду та категорії (згрупованих за способом пересилання), що включаються до одного списку, та кількість таких списків визначаються оператором поштового зв`язку.
Список засвідчується підписом відправника. Якщо відправником є юридична особа, список згрупованих внутрішніх рекомендованих поштових карток, листів, бандеролей засвідчується підписом відповідального працівника цієї особи, список згрупованих внутрішніх листів та бандеролей з оголошеною цінністю, посилок, прямих контейнерів, поштових переказів - підписами керівника та головного бухгалтера. Підписи скріплюються відповідними печатками (за наявності).
Про прийняття для пересилання згрупованих поштових відправлень, поштових переказів видається один розрахунковий документ на один список. Один примірник списку видається відправникові.
Водночас, відповідач не надав суду ані розрахунковий документ про направлення ОСОБА_1 листа від 31.01.2020 за вих.№8/109/12, ані копію списку групованих поштових відправлень за 31.01.2020 із зазначенням номера поштового відправлення, направленого на адресу позивача.
У зв`язку з цим факт направлення листа від 31.01.2020 за вих.№8/109/12 ОСОБА_1 та дотримання при цьому строку, встановленого ч.1 ст.20 Закону  №2939-VI, відповідачем не доведений.
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за відсутності допустимих доказів направлення самий лише лист "Про надання відповіді" від 31.01.2020 за вих.№8/109/12 не є доказом розгляду запиту позивача у встановлений законом строк.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.14 Закону № 2939-VI розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
Отже, відповідь на запит про доступ до публічної інформації повинна відповідати критеріям повноти, достовірності та точності.
Листом "Про надання відповіді" від 31.01.2020 за вих.№8/109/12 позивача повідомлено про те, що громадянин ОСОБА_2 службу в ГУНП України в Київській області не проходить та не проходив.
Водночас, згідно з даними щорічної декларації ОСОБА_2 за 2019 рік, опублікованої в Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, станом на 31.12.2019 ОСОБА_2 обіймав посаду заступника начальника відділу в ГУНП в Київській області та у 2019 році отримував заробітну плату за основним місцем роботи від  ГУНП в Київській області (код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань: 40108616).
При цьому інформація з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, є публічною, а декларант несе  відповідальність за зазначення в декларації завідомо недостовірних відомостей згідно із законом.
З урахуванням наведеного зазначена в листі від 31.01.2020 за вих.№8/109/12 інформація про те, що ОСОБА_2 не проходив службу в ГУНП України в Київській області не може вважатися достовірною.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що лист від 31.01.2020 за вих.№8/109/12 підтверджує надання належної та достовірної відповіді на запит ОСОБА_1 спростовуються встановленими у справі обставинами.
Отже, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла  висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2020 року слід залишити без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області залишити без задоволення, а  рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2020 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття відповідно до ч.1 ст.325 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку з підстав, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Згідно з ч.1 ст. 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Постанова суду складена в повному обсязі  29 липня 2020 року.
          
Головуючий	 	 	Сапальова Т.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Смілянець Е. С.    Мацький Є.М.