ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 766/2771/18 Головуючий в І інстанції Майдан С.І.
Номер провадження 22-ц/819/883/20 Доповідач Полікарпова О.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 липня 2020 року м. Херсон
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого	Полікарпової О.М.,	
суддів:	Воронцової Л.П.,	
  	Ігнатенко П.Я.,	
секретар	Сікора О.В.  	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Майдан С.І. від 13 березня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживача, стягнення сплаченої грошової суми та стягнення моральної шкоди,
в с т а н о в и в
У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_4 про захист прав споживача, стягнення сплаченої грошової суми та стягнення моральної шкоди. 
Позовні вимоги мотивував тим, що 07.12.2016 року він уклав з ФОП ОСОБА_3 договір №КМ-161130 про надання послуг в сфері патентування. Згідно п.1.1 вказаного договору відповідач взяла на себе зобов`язання виконати роботи по забезпеченню правового захисту інтересів позивача щодо об`єктів інтелектуальної власності, а саме: здійснити пошук найближчого аналогу, скласти формулу та опис, підготувати реферат; підготувати та подати заявку в ДП «Українського інституту інтелектуальної власності» на реєстрацію патенту на винахід; отримати патент України на винахід або науково-обґрунтоване рішення про відмову у видачі патенту. Згідно п.4 договору позивач зобов`язався оплатити вартість вказаних послуг. 
На виконання домовленості позивач сплатив відповідачу грошові кошти за юридичні послуги з отримання патенту на винахід в сумі 3500 грн., за складання звіту за результатом патентного пошуку – 3720 грн., за кваліфікаційну експертизу – 450 грн., всього в сумі 7670 грн., що підтверджується квитанціями. На виконання умов договору відповідачка 10.01.2017 року подала до ДП «Українського інституту інтелектуальної власності» заявку на реєстрацію патенту на винахід. Однак, рішенням №12021/3а/17 від 15.05.2017 року йому було відмовлено у видачі патенту на винахід. Відмовляючи у видачі патенту, ДП «Українського інституту інтелектуальної власності» посилався на те, що заявка на реєстрацію патенту на винахід не відповідає вимогам ч.2 ст.6 Закону України «Про охорону прав на винаходи та корисні моделі». З вказаного вбачається, що відповідач неналежно виконала умови укладеного між ними договору, а саме: невірно склала формулу та опис винаходу, невірно підготувала заявку на реєстрацію патенту на винахід, тобто, саме з її вини позивачу було відмовлено у видачі патенту. У зв`язку з цим він звернувся з проханням повернути сплачені грошові кошти. Однак відповідач відмовила, зазначивши, що вона належно виконала всі умови договору. У зв`язку з викладеним, позивач просить стягнути з ОСОБА_3 на свою користь сплачені грошові кошти в розмірі 7670 грн. та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. 
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 13 березня 2020 року у задоволенні заявлених позовних вимог відмовлено в повному обсязі.
Не погоджуючись з вказаним рішенням,   ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу та, посилаючись на його незаконність, неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, невірне застосування норм права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, про задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі. 
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що відповідачка неналежно виконала умови укладеного між ними договору, а саме: невірно склала формулу та опис винаходу, невірно підготувала заявку на реєстрацію патенту на винахід, тобто саме з її вини йому було відмовлено у видачі патенту. Вказує, що в описі винаходу МПК (2016.01) А61Р3/12 вона не вказала фразу: «Запропонований спосіб лікування есенціальної гіпертензії в патентній і медичній літературі не описаний», що суттєво вплинуло на вирішення питання про видачу патенту на винахід, а також не послалася на Львівський національний медичний університет ім. Д. Галицького в списку літератури. Крім того, ОСОБА_3 не склала довідку за результатами пошуку аналогів, не застосувала п.2.3.2 Правил, за вимогами якого у заявці слід було зазначити: «Таким процесом, зокрема, є виготовлення, обробка, переробка продукту та контролювання якості перетворення речовин, енергії, даних вимірювання параметрів діагностування, лікування, керування процесом, який є об`єктом технології».
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вказує, що згідно предмету договору вона виконала роботи по забезпеченню правового захисту інтересів замовника щодо об`єктів інтелектуальної власності, а відмова у видачі патенту на винахід відбулася не у зв`язку з неналежним виконанням нею зобов`язань, а у зв`язку з неможливістю визнання наданого об`єкту процесом (способом) як об`єктом винаходу, тобто стосувалася суті самого об`єкта.
Крім того вказує, що сума заявленого позову не відповідає дійсності, оскільки грошові кошти у розмірі 3720 грн. позивачем було сплачено ДП «Український інститут інтелектуальної власності» за складання звіту за результатом патентного пошуку. Вважає претензію позивача щодо невиконання нею п.1.1 Правил складання і подання заявки на винахід та заявки на корисну модель неправомірною та безпідставною, оскільки вказаний пункт містить загальні положення, як і претензія позивача щодо незазначення в описі до патенту, в списку літератури, послання на Львівський національний медичний університет ім. Д. Галицького, оскільки ця інформація не впливає на об`єм патентних прав та може бути наданою лише з інформаційною ціллю. 
Щодо посилання апелянта на Закон України «Про захист прав споживачів» ОСОБА_3 зазначає, що кінцевою ціллю послуги в сфері патентування є отримання прибутку, оскільки отримання патенту передбачає подальші використання та комерціалізацію об`єкта патентування, тобто ведення особою підприємницької діяльності. У зв`язку з цим вказаний Закон до даного спору застосовуватися не може. 
Крім того вказує, що складання довідки за результатами пошуку аналогів не передбачено умовами договору, тому в неї не було такого обов`язку.
В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити. 
ОСОБА_3 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з предметом договору виконавець виконав роботи по забезпеченню правового захисту інтересів замовника щодо об`єктів інтелектуальної власності, а відмова у видачі патенту на винахід відбулася не у зв`язку з неналежним виконанням її зобов`язань за договором від 07.12.2016 року, тому підстав для стягнення з відповідача коштів, отриманих за виконання договору у розмірі 3950 грн. суд не вбачає. 
Як вважає суд першої інстанції, не підлягає стягненню з відповідача і 3720 грн., оскільки ці кошти позивач сплатив не відповідачу, а ДП «Українського інституту інтелектуальної власності» за складання звіту за результатами патентного пошуку. 
Також відмова у позові арґументована тим, що ЗУ «Про захист прав споживачів» визначає поняття споживача як фізичну особу, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Послуга в сфері патентування не є послугою для задоволення власних потреб, тому що потребує подальшу комерціалізацію об`єкта патентування (введення в цивільний оборот, отримання прибутку), тобто ведення особою підприємницької діяльності. Тому, на думку суду, до вимоги позивача не підлягають застосуванню положення вказаного Закону.
Щодо відмови у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди, суд вказав, що у судовому засіданні не встановлено і позивач не довів неправомірних дій та завдання йому шкоди відповідачем, тому суд дійшов до висновку, що в задоволенні позову в цій частині також необхідно відмовити.
Колегія суддів погоджується з такими висновком суду виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що 07 грудня 2016 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 (патентний повірений) укладено договір №КМ-161130 про надання послуг в сфері патентування. 
Згідно п.1.1 вказаного договору ФОП ОСОБА_3 взяла на себе зобов`язання виконати роботи по забезпеченню правового захисту інтересів ОСОБА_1 щодо об`єктів інтелектуальної власності, а саме: 
-здійснити пошук найближчого аналогу,
- скласти формулу та опис, 
-підготувати реферат,
- підготувати та подати заявку в ДП «Українського інституту інтелектуальної власності» на реєстрацію патенту та винахід, 
-отримати патент України на винахід або науково - обґрунтоване рішення про відмову у видачі патенту (а.с.6).
Згідно п.4. вказаного договору ОСОБА_1 зобов`язався оплатити вартість вказаних послуг, що становить 3500,00 грн.
Відповідно до п.4.3 договору збори за подання заявки, публікацію та державне мито замовник сплачує самостійно, згідно Інформаційних повідомлень наданих виконавцем (а.с.6 на звороті).
Також судом встановлено, що позивачем, на виконання умов договору, згідно квитанції №0.0.665037284.1 від 07 грудня 2016 року ОСОБА_1 сплатив ФОП ОСОБА_3 за послуги з отримання патенту на винахід в розмірі 3500,00 грн. 
Відповідно до квитанції №0.0.701893094.1 від 08 лютого 2017 року грошові кошти у сумі 3720 грн. ОСОБА_1 сплатив ДП «Українського інституту інтелектуальної власності» за складання звіту за результатом патентного пошуку. 
Згідно квитанції до прибуткового касового ордера №б/н від 2016 року за юридичні послуги (кваліфікаційну експертизу) ОСОБА_1 сплатив ФОП ОСОБА_3 450,00 грн. 
На виконання договору ОСОБА_5 здійснила від імені позивача пошук найближчого аналогу, склала формулу та опис, підготувала реферат та подала заявку на реєстрацію патенту на винахід до ДП «Українського інституту інтелектуальної власності», що позивачем належними доказами не спростовано.
Вказані обставини свідчать, що з боку відповідача умови укладеного між сторонами договору від 07 грудня 2016 року були виконані в повному обсязі. 
Відповідно до попереднього висновку (запит) формальної експертизи ДП «Українського інституту інтелектуальної власності» від 20.02.2017 року №3978/3А/17 за результатами формальної експертизи, проведеної відділом формальної експертизи заявок на винаходи, корисні моделі та топографії інтегральних мікросхем ДП «Українського інституту промислової власності», встановлено, що заявка не відповідає вимогам ч.2 ст.6 Закону України «Про охорону прав та винаходи і корисні моделі». Заявлений об`єкт - «Спосіб немедикаментозного лікування електролітного геоместазу при ессенціальній гіпертензії 1-2 стадії (без недостатності системи кровообігу)» не відповідає визначенню «процесу (способу)» як об`єкту технології за п.2.3.2 Правил, оскільки сукупність дій, яка зазначена у формулі винаходу, не являється діями продуктів над іншими продуктами. Враховуючи зазначене, заявлений об`єкт - «Спосіб немедикаментозного лікування електролітного геоместазу при ессенціальній гіпертензії 1-2 стадії (без недостатності системи кровообігу)» не можна визнати процесом (способом) як об`єктом винаходу, а відтак він не належить до об`єктів технологій, зазначених у ч.2 ст.6 Закону України «Про охорону прав та винаходи і корисні моделі». Заявнику необхідно усунути зазначені вище порушення, не виходячи при цьому за межі розкритої у поданій заявці суті винаходу. 
Рішенням про відмову у видачі патенту на винахід (корисну модель) ДП «Українського інституту інтелектуальної власності» від 15.05.2017 року №12021/3А/17 за результатами формальної експертизи, проведеної відділом формальної експертизи заявок на винаходи, корисні моделі та топографії інтегральних мікросхем ДП «Українського інституту інтелектуальної власності» встановлено, що заявка не відповідає вимогам ч.2 ст.6 Закону України «Про охорону прав та винаходи і корисні моделі». З даного рішення вбачається, що заявлено об`єкт винаходу «процес (спосіб)», а саме - «Спосіб немедикаметозного лікування електролітного гомеостазу при ессенціальній гіпертензії 1-2 стадії (без недостатності системи кровообігу)». Проте з наданого опису винаходу випливає, що заявлений спосіб призначений досягнення організаційного, а не технічного результату. Формулювання щодо технічного результату, заявленого заявником, що містить опис винаходу (як у первісних матеріалах, так і матеріалах, наданих у відповідь на запит експертизи), не мають технічного характеру. У наданій формулі винаходу зазначені дії, які не виконуються щодо продуктів та інших матеріальних об`єктів за допомогою принаймні одного продукту. Ні у формулі винаходу, ні у описі не згадується жодного конкретного продукту та способу його застосування в процесі лікування захворювання. Так, заявлений спосіб передбачає використання продуктів (що мають, зокрема, антигіпертензійні та сечогінні властивості), однак вони визначені настільки узагальнено, що це недостатньо для виявлення цими продуктами нових технічних властивостей або покращання характеристик їх відомих технічних властивостей. Таким чином, об`єкт «Спосіб немедикамеитозного лікування електролітного гомеостазу при ессенціальній гіпертензії 1-2 стадії (без недостатності системи кровообігу)», який охарактеризований у формулі винаходу, не відповідає визначенню «процесу (способу)» як об`єкту технології за п.2.3.2 «Правил складання та подання заявки на винахід та заявки на корисну модель», затверджених наказом Міністерства освіти і науки України 22.01.2001 р. №22, оскільки сукупність дій, яка зазначена у формулі винаходу, не спрямована на досягнення певного технічного результату. Враховуючи вищезазначене у п. 1 та п. 2, заявлений об`єкт «Спосіб немедикаментозного лікування електролітного гомеостазу при ессенціальній гіпертензії 1-2 стадії (без недостатності системи кровообігу)» не можна визнати «процесом (способом)» як об`єктом винаходу, а відтак він не належить до об`єктів технологій, зазначених у ч.2 ст.6 Закону, яким надається правова охорона.
Згідно ст.1 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» заявка – сукупність документів, необхідних для видачі установою патенту. 
Формальна експертиза (експертиза за формальними ознаками) - експертиза, у ході якої встановлюється належність зазначеного у заявці об`єкта до переліку об`єктів, які можуть бути визнані винаходами (корисними моделями), і відповідність заявки та її оформлення встановленим вимогам.
У ч.2 ст.6 Закону України «Про охорону прав та винаходи і корисні моделі» зазначено, що об`єктом винаходу (корисної моделі), правова охорона якому (якій надається згідно з цим Законом, може бути продукт (пристрій, речовина, штам мікроорганізму, культура клітин рослин і тварин тощо); процес (спосіб), а також нове застосування відомого продукту чи процесу. 
Як зазначено у п.2.3.2 «Правил складання та подання заявки на винахід та заявки на корисну модель» затверджених наказом Міністерства освіти і науки України від 22.01.2001 №22 (Далі Правила) процес як об`єкт технології - це дія або сукупність дій, виконуваних щодо продуктів та інших матеріальних об`єктів за допомогою принаймні одного продукту і спрямованих на досягнення певного технічного результату. Таким процесом, зокрема, є 
виготовлення, обробка, переробка продукту та контролювання його якості, перетворення речовини, енергії, даних, вимірювання параметрів, діагностування, лікування, керування процесом, який є об`єктом технології.
Згідно ст.12 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», вказано, що заявка складається українською мовою і повинна містити: заяву про видачу патенту на винахід чи деклараційного патенту на винахід (корисну модель); опис винаходу (корисної моделі); формулу винаходу (корисної моделі); креслення (якщо на них є посилання в описі); реферат. 
Опис винаходу (корисної моделі) повинен викладатися у визначеному порядку і розкривати суть винаходу (корисної моделі) настільки ясно і повно, щоб його зміг здійснити фахівець у зазначеній галузі.
Формула винаходу (корисної моделі) повинна виражати його суть, базуватися на описі і викладатися у визначеному порядку ясно і стисло.
Реферат складається лише для інформаційних цілей. Він не може братися до уваги з іншою метою, зокрема для тлумачення формули винаходу (корисної моделі) і визначення рівня техніки.
Інші вимоги до документів заявки визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері інтелектуальної власності відповідно до цього Закону.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що запит формальної експертизи ДП «Українського інституту інтелектуальної власності» від 20.02.2017 року №3978/3А/17 стосувався не оформлення матеріалів заявки, підстави якого зазначені в п.3.3.2 Правил розгляду заявки на винахід та заявки на корисну модель (наприклад, невідповідність оформлення заявки встановленим вимогам, наявність або відсутність необхідних документів чи структурних розділів опису заявки), а стосувався суті самого об`єкту винаходу. 
15.05.2017 року позивач отримав рішення про відмову у видачі патенту на винахід №12021/3а/17, яке є науково – обґрунтованим рішенням про відмову в видачі патенту, згідно вимог п.1.1 Договору. 
Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 виконала роботи по забезпеченню правового захисту інтересів замовника щодо об`єктів інтелектуальної власності та відмова у видачі патенту на винахід не пов`язана з виконанням нею зобов`язань за договором від 07.12.2016 року є законним та обґрунтованим.
Твердження апелянта в скарзі про те, що в описі винаходу МПК (2016.01) А61Р3/12 відповідачка не вказала фразу: «Запропонований спосіб лікування есенціальної гіпертензії в патентній і медичній літературі не описаний» та не послалася на Львівський національний медичний університет ім. Д. Галицького в списку літератури, що, на його думку, суттєво вплинуло на вирішення питання про видачу патенту на винахід судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги, оскільки зі змісту рішення про відмову у видачі патенту на винахід №12021/3а/17 вбачається, що вказані обставини не вплинули на невизнання заявленого об`єкту «Спосіб немедикаментозного лікування електролітного гомеостазу при ессенціальній гіпертензії 1-2 стадії (без недостатності системи кровообігу)» процесом (способом) як об`єктом винаходу. 
Крім того, як пояснила суду відповідач і ці пояснення позивач не спростовує, з попереднім висновком формальної експертизи ДП «Українського інституту інтелектуальної власності» від 20.02.2017 року №3978/3А/17 вона, як патентний повірений невідкладно ознайомила Савченка Ф.П., проте останній не погодився з висновком та вважав вірним саме його бачення об`єкту винаходу, у зв`язку з чим зазначені у попередньому висновку порушення не були усунуті в повному об`ємі. Всі свої дії щодо складання документів, їх подачі до ДП «Українського інституту інтелектуальної власності» вона узгоджувала з позивачем, про що є відповідні підписи останнього на документах, які відповідач надала суду для огляду. Знайдені нею аналоги ОСОБА_1 не визнав такими, тому, за його згоди, вона зазначила у звіті, що його винахід немає аналогів.
Інші доводи колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення.
За таких обставин колегія суддів вважає, що розглядаючи вказану справу, суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини справи та надані сторонами докази, надавши їм належну оцінку, правильно застосувавши до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст.367,374,376 ЦПК України, суд
        п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13 березня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України. 

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.М. Полікарпова
Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.П. Воронцова
_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ П.Я. Ігнатенко

Повний текст постанови складений 14 липня 2020 року.

Суддя О.М. Полікарпова