Ухвала
 
22 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 638/5858/17
провадження № 61-7571ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,               Коротуна В. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 23 квітня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 09 вересня 2019 року у справі за позовом комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна лікарня» до ОСОБА_1 про виселення і стягнення заборгованості,
 
ВСТАНОВИВ :
У квітні 2017 року комунальне некомерційне підприємство Харківської обласної ради «Обласна клінічна лікарня» (далі - КНП ХОР «ОКЛ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просило виселити ОСОБА_1 з гуртожитку КЗОЗ «ОКЛ-ЦЕМД та МК» та стягнути заборгованість за проживання в гуртожитку у сумі 13 505 грн 09 коп.
 
Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 23 квітня 2019 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КНП ХОР «ОКЛ» заборгованість за проживання в гуртожитку КНП ХОР «ОКЛ» в сумі 13 505 грн 09 коп. В задоволенні позовних вимог в частині виселення з гуртожитку відмовлено.
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 09 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 23 квітня 2019 року залишено без змін.
 
У квітні 2020 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 23 квітня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 09 вересня 2019 року.
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня           2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Пунктом першим частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом позову КНП ХОР «ОКЛ» до ОСОБА_1 є стягнення заборгованості за проживання в гуртожитку у розмірі 13 505 грн 09 коп., у зв`язку з чим, ціна позову у справі № 638/5858/17 не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому справа є малозначною згідно з наведеними приписами ЦПК України.
 
Крім того КНП ХОР «ОКЛ» заявлено вимогу немайнового характеру про виселення відповідача з гуртожитку.
 
Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України. 
 
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції,                              ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до                           Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу               малозначною.
 
Касаційна скарга не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. 
 
При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. 
 
Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що                        суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, містяться у статті 129 Конституції України, відповідно до якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).
 
Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргоюОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 23 квітня    2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 09 вересня 2019 рокуслід відмовити з підстав, встановлених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.
 
Керуючись частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом                  2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ :
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 23 квітня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 09 вересня 2019 року у справі за позовом комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна лікарня» до ОСОБА_1 про виселення і стягнення заборгованості відмовити.
 
Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	М. Є. Червинська  	
 	С. Ю. Бурлаков  	
 	В. М. Коротун