Ухвала
 
24 вересня 2020 року
м. Київ
 
справа № 712/21847/2012
 
провадження № 61-39414 св 18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач),                          Сакари Н. Ю., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ; 
відповідачі:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Ужгородська міська рада, відділ Держкомзему в                                   м. Ужгороді Головного управління Держкомзему у Закарпатській області;
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Закарпатської області від 20 квітня 2017 року у складі колегій суддів: Мацунича М. В., Собослоя Г. Г., Бисаги Т. Ю. , 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У березні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Ужгородської міської ради, відділу Держкомзему в м. Ужгороді Головного управління Держкомзему у Закарпатській області про визнання недійсними рішень, скасування державних актів на право власності на земельні ділянки; встановлення порядку користування земельною ділянкою; виділення частини земельної ділянки в натурі; встановлення порядку користування підсобними приміщеннями, виділення підсобних приміщень у натурі.
 
Справа неодноразово розглядалась судами різних інстанцій.
 
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 05 червня 2013 року у складі судді Микуляка П. П. позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано недійсним пункт 5 рішення Ужгородської міської ради                                  від 05 лютого 2010 року № 1367 «Про регулювання земельних відносин», яким співвласникам житлового будинку - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та                                        ОСОБА_4 передано в спільну сумісну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,0759 га, по АДРЕСА_1 .
Визнано недійсним пункт 6 рішення Ужгородської міської ради                                       від 05 березня 2010 року № 1387 «Про регулювання земельних відносин», яким у зв`язку з технічною помилкою внесено зміни до пункту 5 рішення Ужгородської міської ради від 05 лютого 2010 року № 1367, яким співвласникам передано земельну ділянку, площею 0,0759 га, та викладено в редакції: « ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ».
Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від 17 жовтня 2011 року серії ЯЛ № 776325, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за                              № 211010001000528, виданий гр. ОСОБА_2 на земельну ділянку, площею 0,0750 га (кадастровий номер земельної ділянки 2110100000:31:001:0189), цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою:                         АДРЕСА_1 .
Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від 17 жовтня 2011 року серії ЯЛ № 776326, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за                                      № 211010001000527, виданий гр. ОСОБА_2 на земельну ділянку, площею 0,0009 га (кадастровий номер земельної ділянки 2110100000:31:001:0190), цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою:                                       АДРЕСА_1 .
Встановлено порядок користування земельною ділянкою, площею 0,2058 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , цільове призначення - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд наступним чином: у користування                                            ОСОБА_1 - 0,1000 га; у користування ОСОБА_7 - 0,0649 га; у користування ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та                                      ОСОБА_5 - 0,0282 га; земельну ділянку, площею 0,0127 га, залишено у спільному користуванні.
Виділено ОСОБА_1 в натурі окрему частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , цільове                       призначення - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1000 га, згідно плану розподілу цієї земельної ділянки виготовленого Ужгородською філією ДП «Закарпатгеодезцентр».
Встановлено порядок користування спільними підсобними приміщеннями, що розташовані в будинку АДРЕСА_2 , та виділено їх в натурі наступним чином: у користування ОСОБА_1 - приміщення під літ.І-1, І-2, що становить 35,1 кв. м; у користування                                                      ОСОБА_7 - приміщення під літ. І-5, що становить 18,7 кв. м; у користування ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та                                      ОСОБА_5 - приміщення під літ. І-6, І-9 та І-4, що становить 12,8 кв. м.
 
Додатковим рішенням Ужгородського міськрайонного суду                                              від 25 листопада 2013 року встановлено порядок користування земельною ділянкою, площею 0,2058 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , цільове призначення - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд наступним чином: у користування ОСОБА_1 - 0,1000 га, розмірами (межами) від А-Б (26,82 м), Б-В (25,06 м), В-Г (35,17м), Г-И (15,86 м), И-К (16,49 м), К-Й (11,02 м), Ї-Д (4,34 м),                  Ї-І (11,43 м), Д-І (7,09 м), Й-Е (12,10 м), Е-Є (24,82 м); у користування                         ОСОБА_7 - 0,0649 га, з розмірами та межами у відповідності до державного акту на право приватної власності на землю; у користування ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - 0,0282 га, з наступними розмірами та межами: від А-Б (26,82 м), Б-З (12,55 м), З-Ж                       (24,16 м), Ж-А (9,79 м), доступ до якої можливий із земель загального користування, а саме: з АДРЕСА_2 у позиції А-Ж розміром 9,79 м, що не порушує права інших землекористувачів; земельну ділянку, площею                             0,0127 га, з наступними розмірами та межами: від И-К (16,49 м), К-Й                          (11,02 м), Й-Ї (10,77 м), І-И (1,95 м) залишено у спільному користуванні.
Виділено ОСОБА_1 в натурі окрему частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , цільове                                  призначення - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1000 га, з наступними розмірами та межами:       від А-Б (26,82 м), Б-В (25,06 м), В-Г (35,17 м), Г-И (15,86 м), И-К (16,49 м), К-Й (11,02 м), Ї-Д (4,34 м), Ї-І (11,43 м), Д-І (7,09 м), Й-Е (12,10 м), Е-Є (24,82 м), згідно плану розподілу цієї земельної ділянки, виготовленого Ужгородською філією ДП «Закарпатгеодезцентр».
Встановлено порядок користування спільними підсобними приміщеннями, що розташовані в будинку АДРЕСА_2 , та виділено їх в натурі наступним чином: у користування ОСОБА_7 - підвальне приміщення під літ. І-3, що становить 2,7 кв. м; у спільне користуванні всіх співвласників будинку - приміщення під літ. І-7 та І-8, які є коридорними приміщеннями, що становить 13,9 кв. м.
 
Постановою апеляційного суду Закарпатської області від 20 квітня                         2017 року апеляційні скарги ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 і           ОСОБА_5 задоволено частково.
Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 05 червня 2013 року та додаткове рішення Ужгородського міськрайонного суду від 25 листопада 2013 року скасовано в частині задоволених позовних вимог про встановлення порядку користування земельною ділянкою; виділення частини земельної ділянки в натурі, встановлення порядку користування підсобними приміщеннями і виділення підсобних приміщень у натурі, ухвалено нове рішення в цій частині про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 . 
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
У червні 2018 року до Верховного Суду подано касаційну скаргу, в якій ОСОБА_1 просила скасувати постанову апеляційного суду Закарпатської області від 20 квітня 2017 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду                              від 30 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано матеріали справи № 712/21847/2012 із суду першої інстанції, надано строк для подання сторонами відзиву на касаційну скаргу.
 
У вересні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
У грудні 2019 року до Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про відмову від поданої касаційної скарги на постанову апеляційного суду Закарпатської області від 20 квітня 2017 року та закриття касаційного провадження.
 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 квітня 2020 року справу передано судді-доповідачеві           Осіяну О. М.
 
Листом за підписом судді-доповідача заявнику роз`яснено наслідки відмови від касаційної скарги, передбачені частиною п`ятою статті 398 ЦПК України, та запропоновано підтвердити намір на таку процесуальну дію, як відмова від касаційної скарги, подати клопотання, завірене належним чином, яке буде свідчити про дійсність намірів про відмову від касаційної скарги та обізнаність про наслідки такої відмови, передбачені частиною п`ятою                     статті 398 ЦПК України.
 
Подана у вересні 2020 року ОСОБА_1 нотаріально засвідчена заява про відмову від касаційної скарги містить посилання на те, що заявнику відомо наслідки відмови від касаційної скарги.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
За змістом частин четвертої та п`ятої статті 398 ЦПК України особа, яка подала касаційну скаргу, має право відмовитися від неї, а інша сторона має право визнати касаційну скаргу обґрунтованою в повному обсязі чи в певній частині до закінчення касаційного провадження. У разі відмови від касаційної скарги суд, за відсутності заперечень інших осіб, які приєдналися до касаційної скарги, постановляє ухвалу про закриття касаційного провадження.
 
Ураховуючи те, що заява про відмову від касаційної скарги подана до закінчення касаційного провадження, вона підлягає задоволенню, а касаційне провадження - закриттю.
 
При цьому заявнику роз`яснюється, що відповідно до частини п`ятої                     статті 398 ЦПК України у разі закриття касаційного провадження у зв`язку з відмовою від касаційної скарги на судові рішення повторне оскарження цих рішень особою, що відмовилася від скарги, не допускається.
 
Крім того, у клопотанні про відмову від касаційної скарги заявник просила повернути судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги.
 
Згідно із частиною другою статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
 
Правові засади справляння судового збору, зокрема порядок його повернення, визначені Законом України «Про судовий збір».
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 7 Закону України від 08 липня      2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI) сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.
 
Наслідком закриття провадження у справі є відсутність (скасування) рішення, яким закінчено розгляд справи по суті, тоді як закриття касаційного провадження призведе до залишення оскаржуваних судових рішень в силі.
 
Зазначене підтверджує різне значення понять «закриття провадження у справі» та «закриття касаційного провадження» та неможливість їх ототожнення.
 
Оскільки, наведеною нормою Закону № 3674-VI передбачено повернення судового збору лише в разі закриття (припинення) провадження у справі, а не у випадку закриття касаційного провадження, то заявлене клопотання ОСОБА_1 про повернення судового збору не підлягає задоволенню.
 
Зазначений висновок узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній в ухвалі від 29 травня 2019 року у справі № 820/4918/16 (провадження № 11-42апп19) та Верховного Суду у справі № 361/2020/16-ц (провадження № 61-9228св19).
 
Керуючись статтями 396, 398 ЦПК України, пунктом 5 частини першої                                 статті 7 Закону України «Про судовий збір», Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Заяву ОСОБА_1 про відмову від касаційної скарги задовольнити.
 
Прийняти відмову ОСОБА_1 від касаційної скарги на постанову апеляційного суду Закарпатської області від 20 квітня 2017 року
 
Касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Ужгородської міської ради, відділу Держкомзему в м. Ужгороді Головного управління Держкомзему у Закарпатській області про визнання недійсними рішень, скасування державних актів на право власності на земельні ділянки; встановлення порядку користування земельною ділянкою; виділення частини земельної ділянки в натурі; встановлення порядку користування підсобними приміщеннями, виділення підсобних приміщень у натурі закрити.
 
Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про повернення судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги у справі 712/21847/2012.
 
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           О. М. Осіян
 
О. В. Білоконь 
 
Н. Ю. Сакара