ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
«08» вересня 2020 року
м. Харків
справа № 646/1660/20-ц
провадження № 22ц/818/3935/20
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -         Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів -         Хорошевського О.М., Яцини В.Б.
за участю секретаря – Колосовської А.Р.
учасники справи: 
позивачка – ОСОБА_1 , представник позивачки – ОСОБА_2 ,
відповідач – ОСОБА_3 , представник відповідача – ОСОБА_4 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_3 на ухвалу судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19 березня 2020 року в складі судді Янцовської Т.М.
в с т а н о в и в:
У березні 2020 року  ОСОБА_1 через представника звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та поділ майна, який в подальшому уточнила та просила розірвати шлюб, укладений 09 вересня 2017 року між нею та ОСОБА_3 ; визнати спільною сумісною власністю подружжя автомобіль «AUDI» A6 2995, 2017 року випуску, білого кольору, № двигуна НОМЕР_1 , № кузову НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , мотоцикл «HARLEY – DAVIDSON» FXCWC 1584, 2008 року випуску, синього кольору, № двигуна НОМЕР_4 , № шасі НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_6 , та автомобіль «HYNDAI SONATA» 2359, 2014 року випуску, синього кольору, № двигуна НОМЕР_7 , № кузову НОМЕР_8 , реєстраційний номер НОМЕР_9 ; залишити зазначені транспортні засоби у власності ОСОБА_3 , призначивши їй грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на автомобілі у загальному розмірі 848 874,87 грн, але не менше Ѕ частини дійсної ринкової вартості цих транспортних засобів; вирішити питання щодо судових витрат.
У березні 2020 року  ОСОБА_1 через представника звернулась до суду із заявою про забезпечення позову.

Заява мотивована тим, що відповідач через свого знайомого виставив спірний автомобіль «AUDI» A6 2995 на продаж на сайті, а також повідомив їй, що має намір продати й мотоцикл «HARLEY – DAVIDSON» FXCWC 1584. Крім того, ОСОБА_3 просив її підписати довіреність для продажу автомобіля «HYNDAI SONATA» 2359, що зареєстрований на її ім`я, повідомляючи її, що автомобіль вже фактично проданий, хоча вона своєї згоди на продаж не надавала. 

Вказала, що відповідач намагається продати спірні автомобілі, а також при експлуатації вони можуть бути пошкоджені або знищені, отже невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та захист її прав.

Просила накласти арешт на автомобіль «AUDI» A6 2995, 2017 року випуску, білого кольору, № двигуна НОМЕР_1 , № кузову НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , мотоцикл «HARLEY – DAVIDSON» FXCWC 1584, 2008 року випуску, синього кольору, № двигуна НОМЕР_4 , № шасі НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_6 , зареєстровані за ОСОБА_3 , та автомобіль «HYNDAI SONATA» 2359, 2014 року випуску, синього кольору, № двигуна НОМЕР_7 , № кузову НОМЕР_8 , реєстраційний номер НОМЕР_9 , зареєстрований за ОСОБА_1 , заборонити їх відчужувати, експлуатувати та керувати зазначеними автомобілями.

Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19 березня 2020 року заяву представника позивачки про забезпечення позову – задоволено частково; накладено арешт із забороною відчуження на автомобілі «AUDI» A6 2995, 2017 року випуску, білого кольору, № двигуна НОМЕР_1 , № кузову НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , мотоцикл «HARLEY – DAVIDSON» FXCWC 1584, 2008 року випуску, синього кольору, № двигуна НОМЕР_4 , № шасі НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_6 , зареєстровані на ім`я ОСОБА_3 , та автомобіль «HYNDAI SONATA» 2359, 2014 року випуску, синього кольору, № двигуна НОМЕР_7 , № кузову НОМЕР_8 , реєстраційний номер НОМЕР_9 , який зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з ухвалою судді ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу судді – скасувати та прийняти нову ухвалу, якою відмовити в застосуванні заходів забезпечення позову; вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що підстав для вжиття заходів забезпечення позову не було.

21 липня 2020 року від ОСОБА_3 надійшла заява, у якій він вказав, що 01 квітня 2020 року позивачка видала на його ім`я довіреність з правом продажу транспортного засобу «HYNDAI SONATA» та попросила його прибути до сервісного центру МВС разом з покупцем автомобіля. У сервісному центрі МВС йому стало відомо, що на зазначений автомобіль ухвалою суду накладено арешт, після чого покупець став вимагати від нього гроші, сплачені позивачці. Після зазначених подій ОСОБА_1 вказану довіреність скасувала. Зазначив, що про накладення арешту на автомобіль на той час не знав та не має відношення до будь-яких шахрайських дій щодо продажу транспортного засобу.

21 липня 2020 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в якому вона просила залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу – без змін. Вказала, що можливе відчуження відповідачем транспортних засобів або намагання їх приховати, погіршити їх якість призведе до неможливості виконання рішення суду. Зазначила, що відповідач змінив місце реєстрації, тоді як фактично продовжує мешкати у м. Харкові, що свідчить про його наміри щодо затягування розгляду справи та уникнення поділу майна. Вказала, що накладення арешту, в тому числі, на автомобіль, зареєстрований на її ім`я, є обґрунтованим, оскільки цей автомобіль також є предметом спору, свідчить про дотримання принципу рівності та не порушує її права. Зазначила, що підстави для обов`язкового вжиття заходів зустрічного забезпечення відсутні. Вказала, що вищезазначену довіреність на право продажу автомобіля видала на ім`я відповідача на його прохання з метою мирного врегулювання спору, однак жодних дій щодо відчуження автомобіля вона не вчиняла. Натомість, відповідач, якому вона передала автомобіль, перестав виходити з нею на зв`язок та не повернув автомобіль на її вимогу.

02 вересня 2020 року до суду апеляційної інстанції від представника ОСОБА_3 надійшла заява про застосування заходів процесуального примусу до ОСОБА_1 у вигляді штрафу в розмірі трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яку залишено без задоволення, оскільки обставини заяви, викладені в ній стосуються дій позивачки щодо видачі та анулювання довіреності, що не є предметом перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

В судове засідання учасники справи не з`явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи. 

Заяв про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали оскарження ухвали, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 необхідно задовольнити частково, ухвалу судді – змінити.

Ухвала судді суду першої інстанції мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту спірних транспортних засобів та заборони їх відчуження може унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Проте, з таким висновком суду повністю погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.
Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Пунктами 1 та 2 частини 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб ; забороною вчиняти певні дії.

Згідно з частиною 2  статті 149 ЦПК України  забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. 

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. 

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали, у провадженні суду першої інстанції перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та поділ майна.

Предметом спору у справі є придбане сторонами у шлюбі рухоме майно: автомобіль «AUDI» A6 2995, 2017 року випуску, мотоцикл «HARLEY – DAVIDSON» FXCWC 1584, 2008 року випуску, та автомобіль «HYNDAI SONATA» 2359, 2014 року випуску, яке позивачка просила залишити у власності ОСОБА_3 зі стягненням з нього на її користь грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності.

Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19 березня 2020 року відкрито провадження у справі.

Враховуючи, що предметом спору між сторонами є транспортні засоби, оскільки у позові порушується питання про їх поділ як об`єктів права спільної сумісності власності подружжя, то їх відчуження може ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Отже, забезпечення позову у вигляді заборони відчуження спірних транспортних засобів відповідає характеру заявлених позовних вимог.

Такий захід забезпечення позову як заборона відчуження зазначеного майна також є співмірним із заявленими позивачкою вимогами, враховуючи, що фактично поділити транспортні засоби, з огляду на їх неподільність як речей, неможливо, і вона просила поділити їх шляхом стягнення з відповідача на її користь компенсаційної виплати у розмірі половини вартості траснпортних засобів, а право власності на них визнати за відповідачем. Тобто, заявлені вимоги стосуються спірного майна в цілому, а не його частини.

Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали та не заперечується сторонами, зазначені транспортні засоби - автомобіль «AUDI» A6 2995, 2017 року випуску, мотоцикл «HARLEY – DAVIDSON»FXCWC 1584, 2008 року випуску зареєстровані на ім`я ОСОБА_3 , а автомобіль «HYNDAI SONATA» 2359, 2014 року випуску – на ім`я ОСОБА_1 .

За таких умов, відповідач, з огляду на принципи здійснення права власності та правомочності власника, не тільки володіє та користується належними йому автомобілями, а й має юридичне право ними розпорядитись, що, в свою чергу, обґрунтовано може вважатися існуванням реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у цій справі.

Вжиття заходів забезпечення щодо автомобіля «HYNDAI SONATA», 2014 року випуску, який зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 , судова колегія також вважає обґрунтованим, оскільки позивачка зазначає, що передала цей автомобіль відповідачу, та на її вимоги щодо його повернення він не реагує.

Крім того, при вирішенні питання щодо доцільності вжиття заходів забезпечення позову судова колегія також виходить з того, що у справі про поділ майна подружжя, зокрема, і шляхом сплати компенсації його вартості, є необхідним визначення ринкової вартості майна, що є предметом поділу на час постановлення судового рішення. Тому у справі постане питання щодо з`ясування дійсної вартості спірних транспортних засобів. Вжиті судом заходи забезпечення позову покликані зберегти спірні транспортні засоби від їх відчуження третім особам, що може утруднити проведення автотоварознавчого дослідження.

Разом з тим, накладення арешту на зазначене майно судова колегія вважає надмірним тягарем, який обмежує права власників транспортних засобів не тільки розпоряджатися ними, а й володіти та користуватися, тобто використовувати транспортні засоби для пересування відповідно до їх призначення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо того, що судом не встановлено, у кого знаходиться спірне майно, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вжиття заходів забезпечення позову допускається як щодо майна, яке перебуває у відповідача, так і у інших осіб.

Твердження ОСОБА_3 , що заява позивачки не містить пропозицій щодо зустрічного забезпечення, судова колегія відхиляє, оскільки за відсутності обставин, які є обов`язковою умовою застосування зустрічного забезпечення, таке забезпечення є правом, а не обов`язком суду. З матеріалів оскарження ухвали наявності підстав для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення не вбачається. Зокрема, доказів того, що позивачка не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання на території України, або що її майновий стан або дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові, суду не надано.

Посилання ОСОБА_3 щодо того, що у березні 2020 року позивачка звернулась до суду із заявою про накладення арешту на спірні автомобілі, та водночас у квітні 2020 року видала довіреність на його ім`я з правом зняття з обліку, постановки на облік та розпорядження автомобілем «HYNDAI SONATA», судова колегія не вважає такими, що свідчать про зловживання позивачкою своїми процесуальними правами, та висновків суду щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову у даній справі викладені обставини не спростовують.

Отже, враховуючи необхідність під час вжиття заходів забезпечення позову дотримуватись вимог розумності, обґрунтованості та співмірності виду забезпечення позову, зазначеного у заяві, з заявленими вимогами, та збалансованості інтересів учасників справи, судова колегія дійшла висновку, що доцільним та достатнім буде вжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони відчуження спірних транспортних засобів.
За таких умов, оскаржувана ухвала судді в частині накладення арешту на майно підлягає скасуванню з залишенням заходу забезпечення позову у вигляді заборони відчуження транспортних засобів, який вжито судом першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо покладення судових витрат на позивачку є передчасними, оскільки питання щодо розподілу судових витрат у справі вирішується судом після ухвалення рішення. Наразі вирішується лише процесуальне питання, а не розглядається справа по суті, тому питання щодо стягнення судових витрат апеляційним судом не вирішується і заява про розподіл судових витрат, подана представником ОСОБА_3 07 вересня 2020 року, не розглядається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 – задовольнити частково.
Ухвалу судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19 березня 2020 року – змінити, скасувавши її в частині накладення арешту та викласти абзац другий її резолютивної частини в наступній редакції.
Заборонити відчуження автомобіля «AUDI» A6 2995, 2017 року випуску, білого кольору, № двигуна НОМЕР_1 , № кузову НОМЕР_2 , реєстраційний номер № НОМЕР_3 , мотоциклу «HARLEY – DAVIDSON» FXCWC 1584, 2008 року випуску, синього кольору, № двигуна НОМЕР_4 , № шасі НОМЕР_5 , реєстраційний номер № НОМЕР_6 , зареєстровані на ім`я ОСОБА_3 , та автомобіля «HYNDAI SONATA» 2359, 2014 року випуску, синього кольору, № двигуна НОМЕР_7 , № кузову НОМЕР_8 , реєстраційний номер № НОМЕР_9 , який зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 .
В іншій частині ухвалу суду – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий                                                          І.В. Бурлака

Судді                                                                  О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 11 вересня 2020 року.