ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/12087/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Шевченко Н.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  22 вересня 2020 року                                                                                          м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: 

Головуючий суддя: 	Черпіцька Л.Т. 	
 	Глущенко Я.Б. 	
судді:	Собківа Я.М. 	

за участю секретаря:                                                                             Вовк І.Р. 
 за участю: 
позивача ОСОБА_1 
представника відповідача Приступа О.М.  

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу    ОСОБА_1   на   рішення   Окружного адміністративного суду міста Києва   від   22.04.20   у справі за адміністративним позовом    ОСОБА_1   до   Територіального управління Державної судової адміністрації ДСА України в Херсонській області   про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії  , 

В С Т А Н О В И Л А: 

ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Територіального управління державної судової адміністрації України в Херсонській області (надалі по тексту також - відповідач, ТУ ДСАУ в Херсонській обл.), в якому просив  визнати  протиправними дії Територіального управління державної судової адміністрації України в Херсонській області щодо не нарахування і невиплати суддівської винагороди та стягнення з Територіального управління державної судової адміністрації України в Херсонській області на користь позивача Суддівської винагороди у сумі 289,84 мінімальних заробітних плат на підставі Рішень Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року №3-рп/2013, 04 грудня 2018 року №11-р/2018 та ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідачем у  період з 18 січня 2018 року  по 30 червня 2019 року протиправно припинено виплату суддівської винагороди.
Рішенням  Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 квітня 2020  року у задоволенні  адміністративного позову відмовлено повністю.
          Суд  першої інстанції, відмовляючи у позові, виходив з того,  що у спірний період з 18 січня 2018 року  по 30 червня 2019  року позивач був відсутній на роботі без поважних причин , а  за загальними нормами законодавства про працю, обов`язковою умовою нарахування і виплати заробітної плати є перебування працівника на робочому місці та фактичне виконання ним трудових обов`язків.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
Згідно з ст. 308  КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалі справи, ОСОБА_1  Указом Президента України від 17 січня 2014 року № 13/2014 призначений на посаду судді Горностаївського районного суду Херсонської області строком на п`ять років.
З 18 січня 2018 року по 30 червня 2019 року позивач був відсутній на роботі, що підтверджується табелями обліку робочого часу Горностаївського районного суду Херсонської області за вказаний період та листами в.о. Голови суду із запитами про причини відсутності на робочому місці.
Рішенням Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 09 січня 2019 року № 26/3дп/15-19 суддю ОСОБА_1  притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до нього дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення з посади судді.
Зазначене рішення оскаржено позивачем до Вищої ради правосуддя. За результатами розгляду скарги рішенням Вищої ради правосудця від 20 червня 2019 року № 1683/0/15-19 рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосудця від 9 січня 2019 року № 26/3дп/15-19 про притягнення судді Горностаївського районного суду Херсонської області ОСОБА_1  до дисциплінарної відповідальності залишено без змін.
20 червня 2019 року до Вищої ради правосудця надійшло подання Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосудця (вх. 6091/0/8-19) про звільнення позивача з посади судді Горностаївського районного суду Херсонської області.
Рішенням Вищої ради правосуддя  від 04 липня 2019 року № 1785/0/15-19 ОСОБА_1  звільнено з посади судді Горностаївського районного суду Херсонської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.
Не погоджуючись із невиплатою суддівської винагороди за період з 18 січня 2018 року по 30 червня 2019року, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до  статті 130 Конституції України, Держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Нормативно - правовим актом    що визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд є  Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII  (далі - Закон №1402-VIII).
Частинами шостою та сьомою статті 56 Закону №    1402-VIII визначено коло обов`язків судді, зокрема, обов`язок додержуватися присяги, справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів; подавати декларацію доброчесності судді та декларацію родинних зв`язків судді; не розголошувати відомості, які становлять таємницю, що охороняється законом, у тому числі таємницю нарадчої кімнати і закритого судового засідання; виконувати вимоги та дотримуватися обмежень, установлених законодавством у сфері запобігання корупції.
  Відповідно до статей 1, 3 розділу I Кодексу суддівської етики, затвердженого ХІ черговим з`їздом суддів України 22 лютого 2013 року (далі - Кодекс суддівської етики), суддя повинен бути прикладом неухильного додержання вимог закону і принципу верховенства права, присяги судді, а також дотримання високих стандартів поведінки з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду. Суддя має докладати всіх зусиль до того, щоб, на думку розсудливої, законослухняної та поінформованої людини, його поведінка була бездоганною.
Згідно ч.1  ст. 135 Закону №1402-VIII, суддівська винагорода регулюється цим  Законом  та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ч.3  ст. 135 Закону №1402-VIII, базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
       Спеціальне законодавство, яким є Закон №    1402-VІІІ, не регламентує порядок обліку робочого часу судді, а визначає лише розмір та складові суддівської винагороди за умови належного виконання суддівських обов`язків.
Відповідно до правової позиції  Верховного Суду України, викладеної у рішенні від 17 лютого 2015 року у справі  № 21-8а15 за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Таким чином, до спірних правовідносин можуть бути застосовані норми  трудового законодавства, що регулюють порядок нарахування, обчислення  та виплати заробітної плати.
Відповідно до ч.1 ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що нарахування суддівської винагороди повинно здійснюватися на підставі документів з первинного обліку праці.
Порядок обліку робочого часу працівників будь-яких підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності затверджений наказом Державного комітету статистики України від 05 грудня 2008 року №    489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці».
Порядок функціонування автоматизованої системи документообігу в судах загальної юрисдикції визначає Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради судців України від 26.11.2010  № 30 (зі змінами та доповненнями).
Згідно п. 2.3.8 вказаного Положення про автоматизовану систему документообігу суду (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), копія табеля обліку використання робочого часу щодо суддів відповідного суду, що складається для виплати заробітної плати, вноситься відповідальною особою суду до автоматизованої системи не пізніше наступного робочого дня після підписання цього табелю.
Верховний Суд у постанові від 29 січня 2018 року в справі №    9901/18/17 виклав правову позицію, згідно з якою відсутність повноважень на здійснення правосуддя не звільняє суддю від дотримання інших вимог законодавства і загальноприйнятих правил поведінки. Велика Палата Верховного Суду, переглядаючи цю справу, підтвердила правильність такого висновку та у постанові від 19 квітня 2018 року зазначила, що відсутність судді, який не здійснює правосуддя у зв`язку із закінченням повноважень, на робочому місці без поважних причин є порушенням трудового законодавства України. Відсутність судді на робочому місці у цій справі було встановлено на підставі табелів обліку використання робочого часу.
Окружний суд підставно врахував при прийнятті рішення, що позивачем не надано доказів або спростувань доводів відповідача щодо відсутності його на роботі у спірний період часу без поважних причин.
Отже, враховуючи те, що умовою для нарахування суддівської винагороди є фактичне виконання посадових обов`язків та, з огляду на те, що позивач не здійснював правосуддя, оскільки був відсутній на роботі протягом спірного періоду часу без поважних причин, суд дійшов висновку про правомірність дій відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу суддівської винагороди.
Колегія суддів апеляційного суду не вдаватиметься до оцінки доводів апеляційної скарги з приводу розмірів суддівської винагороди в залежності від проходження кваліфікаційного оцінювання, нарахування доплат до посадового окладу при нездійсненні правосуддя відповідно до частини 10  статті 135 Закону №1402-VII, з врахуванням Рішення Конституційного Суду України від 4 грудня 2018 року у справі № 11-р/2018, оскільки питання про розмір винагороди за відсутності права на її отримання взагалі знаходиться поза межами доказування в даній справі.
Проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Враховуючи, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Згідно ч. 1   ст. 315 КАС України   за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України   суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

Керуючись ст.ст.241,242,310,317,321,322,325,329 КАС України, колегія суддів,- 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу    ОСОБА_1   залишити без задоволення, а  рішення   Окружного адміністративного суду міста Києва   від   22.04.20   - без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Повний текст постанови складено 22 вересня 2020 року. 

Головуючий суддя: 	Л.Т.Черпіцька 	
судді:	Я.Б.Глущенко 	
 	Я.М.Собків