ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № П/320/403/20                                                              Суддя (судді) першої інстанції: Лапій С.М.
                                                                                                   Суддя-доповідач: Губська Л.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Головуючого судді:                                                  Губської Л.В., 
суддів:                                                                      Епель О.В., Степанюка А.Г.
    
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати протиправною відмову Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області у наданні публічної інформації на його запит від 12.12.2019 та зобов`язати надати публічну інформацію на цей запит.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відмова відповідача у надані публічної інформації з тих підстав, що запитувана інформація є конфіденційною, безпідставні з огляду на приписи ч. 5 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та ст. 11 Закону України «Про інформацію».
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2020 року адміністративний позов задоволено, при цьому суд першої інстанції виходив з того, що запит позивача на інформацію від 12.12.2019 містить всі необхідні реквізити, передбачені ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації», а запитувана інформація не є інформацією з обмеженим доступом, що свідчить про безпідставне обмеження позивача у доступі до цієї публічної інформації.
Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Свої доводи обґрунтовує тим, що він не є розпорядником інформації по перших двох запитаннях, що є підставою для відмови в задоволенні запиту на інформацію згідно п. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації».
Стосовно третього та четвертого запитань, наведених у запиті, апелянт вказує, що облік рішень сільради ведеться за номерами та датами їх прийняття, у зв`язку з чим без зазначення цих реквізитів, надати запитувану інформацію неможливо.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 12.12.2019 звернувся до Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області із запитом на отримання публічної інформації, в якому просив надати наступну інформацію та документи:
- чи належить комусь право власності чи користування позначеної в графічних матеріалах земельної ділянки?
- копії документів, які підтверджують право власності або користування на позначену в графічних матеріалах земельну ділянку;
- чи надавався дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, позначеної в графічних матеріалах?
- копію рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, позначеної в графічних матеріалах.
Того ж дня запит було отримано й зареєстровано за вхідним № 726/01-12.
Листом від 23.12.2019 № 86/01-14 відповідач надав відповідь, в якій повідомив, що відповідно до генерального плану населеного пункту зазначена на графічному матеріалі земельна ділянка є сформованою та перебуває у чиємусь користуванні, при цьому, сільрада не є розпорядником інформації стосовно документів, які підтверджують право власності або користування, а тому надати запитувані документи не має можливості. Також зауважено, що запитувана інформація є конфіденційною.
Стосовно третього та четвертого запитань, наведених у запиті, вказано, що облік рішень сільради ведеться за номерами та датами їх прийняття, у зв`язку з чим без зазначення цих реквізитів, надати запитувану інформацію неможливо.
Вважаючи таку відмову відповідача щодо отримання публічної інформації протиправною, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що надана відповідь ГУ НП у Чернігівській області на запит позивача не містить повного обсягу запитуваної інформації, а отже відповідачем не виконано покладеного законодавцем обов`язку у відповідності до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації».
Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.
Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про інформацію» від 02 жовтня 1992 року № 2657-ХІІ (далі - Закон № 2657-ХІІ) інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.
Відповідно до статті 20 Закону № 2657-XII за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.
Частинами першою та другою статті 21 Закону № 2657-XII передбачено, що інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація.
Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом.
Згідно з частиною другою статті 11 Закону № 2657-XII не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.
Водночас відповідно до статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VI (далі - Закон № 2939-VI) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Відповідно до частин першої-п`ятої статті 6 Закону № 2939-VI інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.
Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.
Інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо він правомірно оприлюднив її раніше.
Інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо немає законних підстав для обмеження у доступі до такої інформації, які існували раніше.
Не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті, зазначене положення не поширюється на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.
Частиною першою статті 7 Закону № 2939-VI передбачено, що конфіденційна інформація - це інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.
Згідно з абзацом 2 частини третьої статті 5 Закону України «Про захист персональних даних» від 01 червня 2010 року № 2297-VI не належить до інформації з обмеженим доступом інформація про отримання у будь-якій формі фізичною особою бюджетних коштів, державного чи комунального майна, крім випадків, передбачених статтею 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації».
Наведена у листі відповідача від 23.12.2019 № 86/01-14 інформація з Публічної кадастрової карти про сформування та перебування у приватній власності земельної ділянки, є інформацією з загальнодоступного джерела, проте, визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків.
При цьому, віднесення запитуваної інформації, по першому та другому запитаннях, до конфіденційної не було єдиною та безумовною підставою для  відмови у задоволенні запиту.
Так, згідно п. 1 ч. 1 ст. 22 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту у випадку, якщо розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит.
Зі змісту запиту вбачається, що перші два запитання стосуються особи, якій належить , або в чиєму користуванні перебуває земельна ділянка, та копії документів, на підставі яких ця земельна ділянка належить цій особі.
З приводу поставлених запитань слід зауважити, що з 01.01.2013 набрали чинності Закони України «Про державний земельний кадастр», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», постанова Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру», згідно з яким повноваження територіальних органів Держземагенства (Держгеокадастру) у частині державної реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди (суборенди) земель, права сервітуту, права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), права забудови земельної ділянки (суперфіцій) з 01.01.2013 припинилися.
З набранням чинності з 01.01.2013 Закону України «Про державний земельний кадастр» та Порядку ведення Держаного земельного кадастру затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 посвідчення права власності на земельну ділянку здійснюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майну та їх обтяжень» без оформлення державних актів.
За змістом п. 9 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державний земельний кадастр», видача державних актів на право власності на земельні ділянки здійснювалась територіальними органами Держкомзему України (Держгеокадастр) при проведенні державної реєстрації земельної ділянки лише до 01.01.2013.
Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливо без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.
За приписами ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», систему органів державної реєстрації прав становлять:
- Міністерство юстиції України та його територіальні органи;
- суб`єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації;
- державні реєстратори прав на нерухоме майно.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виконавчі органи сільських, селищних та міських рад (крім міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення) набувають повноважень у сфері державної реєстрації прав відповідно до цього Закону у разі прийняття відповідною радою такого рішення.
З урахуванням викладеного, колегія суддів знаходить слушними доводи апелянта, що Підгірцівська сільська рада не є розпорядником інформації стосовно правовстановлюючих документів на земельну ділянку щодо якої зроблено запит, а тому вона позбавлена можливості таку інформацію надати.
З урахуванням викладеного, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню в частині визнання протиправною відмови у наданні публічної інформації та зобов`язання її надати по першому та другому запитаннях запиту ОСОБА_1 від 12.12.2019.
Стосовно ж третього та четвертого запитань, наведених у запиті, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, щодо обґрунтованості позовних вимог в цій частині та зауважує, що особливості діловодства суб`єкта владних повноважень не можуть бути підставою для обмеження громадян у доступі до публічної інформації.
Відтак, оскілки до компетенції відповідача віднесено прийняття рішень про надання дозволів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, які знаходиться в адмінмежах Обухівського району Київської області, то надання відповіді на запит в частині конкретної земельної ділянки знаходиться в межах повноважень відповідача.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції рішення ухвалено при неповному з`ясуванні усіх обставин справи, при цьому, висновки суду не відповідають фактичним обставинам, тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України регламентовано, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Частиною третьою цієї ж статті визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 було сплачено 840, 80 грн судового збору за звернення до суду з позовом, що підтверджується платіжним дорученням № 130 від 15.01.2020. Також, судовим рішенням здійснено розподіл судових витрат та стягнуто з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3  000, 00 грн.
Зважаючи, що за наслідками апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позову, витрати зі сплати судового збору та на правничу допомогу, підлягають відшкодуванню позивачеві в розмірі половини від сплачених сум, у зв`язку з чим рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2020 року підлягає зміні в частині розподілу судових витрат.
Керуючись ст. ст. 139, 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області - задовольнити частково.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2020 року - скасувати в частині задоволених позовних вимог щодо визнання протиправною відмови Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області у наданні публічної інформації на запит ОСОБА_1 від 12.12.2019 та зобов`язання Підгірцівську сільську раду Обухівського району Київської області надати публічну інформацію на запит ОСОБА_1 від 12.12.2019 в частині першого та другого запитань. Прийняти в цій частині постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.
В абзаці четвертому резолютивної частини рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2020 року слова та цифри «840 (вісімсот сорок) грн 80 коп» замінити словами та цифрами « 420, 40 грн (чотириста двадцять гривень 40 коп)».
В абзаці п`ятому резолютивної частини рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2020 року слова та цифри «3000 (три тисячі)  грн 00 коп» замінити словами та цифрами « 1  500, 00 грн (одна тисяча п`ятсот гривень 00 коп)».
В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя:                                                                      Л.В. Губська

Судді:                                                                                          О.В. Епель

                                                                                                    А.Г. Степанюк