ПОСТАНОВА 
Іменем України

18 серпня 2020 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 386/967/18
провадження № 22-ц/4809/668/20 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Дьомич Л. М., Голованя А. М., 
секретар судового засідання Кравченко Я. С.,
учасники справи:
позивачі (відповідачі за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
представник позивача 1 - адвокат Зятковський Тимур Володимирович,
відповідачі - ОСОБА_3 (позивач за зустрічним позовом), Красногірська сільська рада Голованівського району Кіровоградської області,
треті особи - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,
розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 09 січня 2020 року у складі головуючого судді Гут Ю. О.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.
18 вересня 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Красногірської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в якому просили визнати в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 , право власності на 1/10 земельної ділянки площею 3,71 га, кадастровий номер 3521483200:02:000:0327 та 1/10 земельної ділянки площею 1,7477 га, кадастровий номер 3521483200:02:000:0610, які розташовані на території Красногірської сільської ради.
16 жовтня 2018 року ОСОБА_3 подала зустрічний позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Красногірська сільська рада Голованівського району Кіровоградської області, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про усунення від права на спадщину після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 97, 164-169 т. 1).
В обґрунтування зустрічного позову зазначала, що у листопаді 2012 року її мати склала заповіт на випадок своєї смерті, відповідно до якого вона заповідала земельні ділянки (пай) № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 їй та її сестрі ОСОБА_5 .
Оскільки, ОСОБА_5 знаючи, що мама потребує допомоги, свідомо її не надавала, приїздила в село 1 раз на рік і то не щороку, для того, щоб відпочити, то мама в червні 2016 року пішла в Красногірську сільську раду Голованівського району Кіровоградської області та склала новий заповіт на випадок своєї смерті на ім`я позивача, після того вона відразу їй його віддала і сказала, щоб він був у неї і вона його нікому не віддавала.
Протягом усього часу, коли мати хворіла відповідачі жодного разу до неї не навідалися до лікарні. Коли мати померла , позивач знаходилась біля тіла останньої, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 її побили, душили за шию ременем, у зв`язку з чим Хмельницьким міським відділом ГУ НП в Хмельницькій області відкрито кримінальне провадження, що внесено до ЄРДР за №12018240010000204, та досудове розслідування передано до Голованівського ВП ГУНП України в Кіровоградській області,  оскільки в 2016 році вона зверталася до Голованівської поліції.
Своєму чоловіку ОСОБА_2 померла ОСОБА_6 не бажала передавати у спадщину належну їй землю, оскільки ті їй не допомагали та її не відвідували. Скільки мама лікувалася у Голованівській центральній районній лікарні - її чоловік приїздив до неї саме більше на 7-8 хвилин. Близько двох років біля мами, яка не могла себе обходити і не могла залишатись сама, постійно була лише позивач одна. Ніхто з відповідачів не прийшов до мами посидіти, хоч на кілька годин.  Копійки мамі на ліки ніхто не дав, знаючи про те, що вона потребує цієї допомоги. Все лікування проходило за рахунок позивача та матері грошові кошти. ОСОБА_2 отримував пенсію за дружину, і були такі випадки, коли він її пенсію передавав не в повному обсязі. Казав, що йому не має за що жити, і якщо вона не приїде із лікарні, то він жениться і продасть хату. 
За таких обставин позивач вважає, що є підстави для усунення позивачів від права на спадщину після смерті її матері ОСОБА_6 .

Ухвалою Голованівського районного суду Кіровоградської області від 01 липня 2019 року первісний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Красногірської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання права власності на спадкове майно залишено без розгляду (а.с.121-122 т.2).

Рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 09 січня 2020 року відмовлено у задоволенні зустрічного позову, з підстав його необґрунтованості та недоведеності.
Суд першої інстанції, проаналізувавши обставини, на які сторони посилались в обгрунтування своїх вимог і заперечень, досліджені в судовому засіданні докази, дійшов висновку, що ОСОБА_3 не довела того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мали матеріальну та фізичну можливість відвідувати спадкодавицю та надавати їй допомогу в період її перебування у Хмельницькій обласній лікарні, а також обставин щодо перебування ОСОБА_6 у безпорадному стані і потребування сторонньої допомоги, в тому числі саме від ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , коли така допомога надавалась ОСОБА_3 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
ОСОБА_3 подала до Кропивницького апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про задоволення зустрічних позовних вимог. 
Зазначила, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, неправильно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Судом першої інстанції не взято до уваги надані нею пояснення, що свою маму вона доглядала в лікарнях у Хмельницькому, у Голованівському районі, надавала матеріальну допомогу, про що надала докази.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому ставить питання про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін (а.с.111-114 т.3).
Вважає рішення суду законним й обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги безпідставними.
Іншими учасниками справи відзив на апеляційну скаргу не подано. 

Позивачі за первісним позовом та треті особи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України. 
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.
Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Заслухавши ОСОБА_3 , яка підтримала доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , похована в с. Красногірка Голованівського району Кіровоградської області (а.с.15,17 т.1).
Померла є матір`ю ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с.18,64,71,75 т.1).
Відповідно заповіту від 26.11.2012 ОСОБА_6 заповідала належні їй земельні ділянки № НОМЕР_1 , площею 3,71, та № НОМЕР_2 , площею 1,7477 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Красногірської сільської ради, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с.76 т.1).
В подальшому, 09.06.2016 ОСОБА_6 склала новий заповіт, яким заповіла вказані земельні ділянки ОСОБА_3 (а.с.23,77 т.1).
Постановою приватного нотаріуса Голованівського РНО Кіровоградської області Захаренко В. В. від 25.07.2018 відмовлено ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки після смерті ОСОБА_6 у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно (а.с.24,78 т.1).
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 також звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 (а.с.51,68 т.1).
Судом встановлено, що до дня смерті ОСОБА_6 постійно хворіла, що підтверджується копіями лікарських висновків та епікризів, у зв`язку з чим проходила лікування в умовах стаціонару (а.с.134-150 т.1).
ОСОБА_3 надала докази, що в період з 12.09.2016 по 01.05.2017 забезпечувала матеріально витрати на лікування хворої матері ОСОБА_6 (а.с.105-132 т.1).
Встановлено, що ОСОБА_3 приїздила з місця свого проживання - смт. Ярмоленці Хмельницької області до с. Красногірки Голованівського району Кіровоградської області, з метою підтримки, надання допомоги в лікуванні та догляду своєї матері ОСОБА_6 , що не заперечувалося сторонами у справі.
По домовленості ОСОБА_3 перевезла ОСОБА_6 для подальшого лікування до Хмельницької обласної лікарні, де остання перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні «Судинної хірургії», та кардіологічному відділені неодноразово протягом 2016 року, з приводу лікування захворювання ісулінонезалежного цукрового діабету з множинними ускладненнями, діабетичної ангіопатії, синдрому стопи діабетика, нейроішемічної форми, гнійно-некротичної рана лівої стопи, виразкового дефекту лівої гомілки.
По закінченню лікування ОСОБА_3 забрала ОСОБА_6 з Хмельницької обласної лікарні, в грудні 2016 року, до до свого місцяпроживання, де здійснювала за нею догляд, надавала необхідну допомогу у повній мірі.
В подальшому, в травні 2017 року, ОСОБА_6   переїхала до місця свого постійного проживання в с. Красногірка Голованіського району Кіровоградської області, могла пересуватись самостійно та обходити себе без сторонньої допомоги.

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).
Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.
Водночас статтями 202, 203 СК України встановлено обов`язок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги, мають тяжкі хвороби, інвалідність або є безпомічними.
За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220,1222,1270 ЦК України).
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).
Відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.
Відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК  України не були зобов`язані утримувати спадкодавця, а також тих осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині або на користь яких спадкодавцем було зроблено заповідальний відказ.
Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про держання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.
При вирішенні даної категорії справ суд повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання.
Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто, ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.
Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності в сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.
Зазначена позиція повністю узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постановах: від 25.11.2019 по справі № 465/8524/14, від 06.05.2019 по справі № 756/12975/17, від 04.07.2019 по справі № 460/4192/16-ц, від 24.07.2019 по справі № 186/1565/16-ц .
Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади).
При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для життєдіяльності спадкодавця, наявність можливості для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.
Відповідно до положень частини першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
ОСОБА_3 в обґрунтування зустрічного позову посилалась на те, що дочка померлої ОСОБА_1 та чоловік померлої ОСОБА_2 не брали участі у матеріальному забезпеченні ОСОБА_6 , зокрема, не надавали допомоги і догляду в період її захворювання та перебування в медичних закладах на лікуванні, неналежно, байдуже відносилися до її проблем, усвідомлюючи при цьому необхідність надання їй допомоги.
Поряд з тим, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мали мали можливість надати таку допомогу, проте свідомо ухилялись від обов`язку щодо її надання, а спадкодавець ОСОБА_6 в період її перебування на лікуванні потребувала сторонньої допомоги, саме від них, враховуючи, що таку допомогу вона у повній мірі отримувала від ОСОБА_3 .
Встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, правильно застосувавши положення статті 1224 ЦК України, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для усунення відповідачів за зустрічним позовом від права спадкування після смерті ОСОБА_6 , оскільки ОСОБА_3 не доведено факт ухилення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від надання допомоги дружині та матері відповідно, їх винної поведінки (зокрема, відмова від надання допомоги), постійну потребу спадкодавиці у допомозі саме цих осіб, з урахуванням отримання нею належного догляду та допомоги від своєї дочки ОСОБА_3 , що в силу статті 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком. 
Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають, зводяться до переоцінки доказів у справі, що знайшли свою належну оцінку у мотивувальній частині оскарженого судового рішення.
З урахуванням викладеного не заслуговують на увагу аргументи апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо неврахування її доказів на підтвердження факту ухилення відповідачів за її зустрічним позовом від надання допомоги ОСОБА_6 , якої остання потребувала. Судом встановлено відсутність визначених статтею 1224 ЦК України підстав для усунення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від права спадкування. 
Посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на положення статей 202, 203 СК України є неспроможними, оскільки вказані норми права не були підставами заявленого нею позову. Крім того, обов`язок спадкоємців відшкодувати витрати на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця передбачено статтею 1232 ЦК України.
Інші доводи апеляційної скарги не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем за зустрічним позовом норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин.
Крім того, апеляційна скарга містить доводи щодо незаконності і необгрунтованості ухвали суду про відмову у забезпеченні позову, яка не оскаржується і в даному апеляційному провадженні не переглядається.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Виходячи з викладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, не порушено норми процесуального права.
Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України.
Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а скарга без задоволення, то згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу, і поверненню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 09 січня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                          С. М. Єгорова

Судді                                                                Л. М. Дьомич

                                                                       А. М. Головань