Справа № 737/448/20 	Головуючий у 1 інстанції Лібстер А. С. 	
Провадження № 33/4823/329/20 	  	
Категорія - ч.1 ст. 130 КУпАП.    	  	

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2020 року 	місто Чернігів	

Чернігівський апеляційний суд - суддя Антипець В. М., 
з участю  захисника – адвоката Леонова О. Є.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові апеляційну скаргу захисника  ОСОБА_1 адвоката Леонова  О. Є. на постанову Куликівського районного суду Чернігівської області від 19 серпня  2020 року, 

                                      В С Т А Н О В И В  :

Цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, не працюючий, проживаючий по АДРЕСА_1 ,  
притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 420 грн. 40 коп. судового збору.

ОСОБА_1   визнаний винуватим у тому, що 31 травня 2020 року о 19 годині 40 хвилин на автодорозі Чернігів-Ніжин-Пирятин Р-67 10 км, керував автомобілем ЗАЗ 1102, державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння.

В апеляційній скарзі захисник адвокат  Леонов О. Є.  просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 на підставі ст. 247 КУпАП, через невідповідність судового рішення вимогам матеріального та процесуального права.
Наголошує на тому, що на час судового розгляду справи відповідальність за ст. 130 КУпАП була скасована Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 321-ІХ від 03.12.2019, яка набрала чинності 01 липня 2020 року. Отже, на час розгляду справи в суді першої інстанції адміністративна відповідальність осіб за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння була скасована і провадження у справі підлягало закриттю на підставі п. 6 ст. 247 КУпАП.
Звертає увагу на практику Європейського Суду з прав людини у справах про адміністративні правопорушення, відповідно до якої суди під час судового розгляду мають суворо дотримуватись вимог Закону та ретельно з`ясовувати у чому саме полягали порушення, норми яких правил,  інструкцій та інших нормативних актів не додержано, чи є причинний зв`язок між цими порушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.
Складаючи протокол про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, інспектор поліції не зазначив, який пункт Правил дорожнього руху було порушено особою, в свою чергу суд у своєму рішенні зазначив пункт, який нібито був порушений ОСОБА_1 , але яким передбачено відповідальність за відмову особи від проходження огляду на стан сп`яніння, в той час, як у протоколі вказано на те, що водій керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння.
Таким чином, перебравши на себе обов`язки обвинувача у справі, що прямо заборонено законом, суд вказав у постанові обставини правопорушення, які суперечать обставинам викладеним у протоколі про адміністративне правопорушення. Суд також за власною ініціативою розширив фабулу обвинувачення, яка була зазначена у протоколі про адміністративне правопорушення та вказав на те що результати огляду ОСОБА_1 становили 2,540% алкоголю у видихаємому повітрі. Такі суперечності свідчать про те, що судом не вірно встановлені обставини справи, що тягне за собою безумовне скасування постанови суду.
Протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та п. 10 Інструкції, а саме в тій частині, що у ньому відсутні дані про результати проведеного огляду на стан сп`яніння. Крім того, відсутність у протоколі будь-яких відомостей про те чи згоден був ОСОБА_1 з результатами огляду, свідчить лише про його незгоду з такими результатами, внаслідок чого інспектору поліції необхідно було провести огляд особи у відповідному закладі охорони здоров`я.  
Відповідно до Порядку та Інструкції, такі порушення свідчать про недопустимість прийняття протоколу про адміністративне правопорушення в якості доказу у справі, що тягне за собою закриття провадження на підставі ст. 247 КУпАП.

Під час апеляційного розгляду  захисник -адвокат  Леонов О. Є. підтримав доводи апеляційної скарги та просив про скасування постанови суду і  про закриття провадження у справі.

Заслухавши доводи  захисника, вивчивши матеріали справи, перевіривши відеозапис та доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд  відповідно до вимог ст. 280 КУпАП,  крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.  
З проколу про адміністративне правопорушення убачається, що 31 травня 2020 року о 19 годині 40 хвилин на автодорозі Чернігів-Ніжин-Пирятин Р-67 10 км,   був зупинений ОСОБА_1 , який  керував автомобілем ЗАЗ 1102, державний номерний знак НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу  із застосуванням приладу Алкофор 505 у присутності двох свідків.
Факт перебування водія ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння підтверджується  роздруківкою результату тестування на алкоголь, відповідно до якого вміст алкоголю у видихаємому повітрі становив 2,54 % (а.с.4). 
Зміст протоколу про адміністративне правопорушення повністю відповідає положенням ст. 256 КУпАП та вимогам  Інструкції, у ньому вказано місце та час складання протоколу, час та місце вчинення адміністративного правопорушення, особа, яка його вчинила, суть вчиненого порушення та вказані результати, отримані в результаті проведення освідування водія – стан алкогольного сп`яніння. При цьому, жоден із законодавчих чи нормативно-правових актів не вимагають від інспектора поліції вказувати кількість проміле у видихаємому повітрі водія, як на це вказує захисник та посилатися на пункт Правил дорожнього руху, зміст якого повністю відображений у протоколі.
Пунктом 11 частини першої статті  23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух і здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до ст. 31 Закону №580-VIII , поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, перевірку документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
З переглянутого відеозапису убачається, що поліцейський патруль прибув на місце  пригоди за викликом свідків у справі, які після дорожньо-транспортної пригоди затримали водія автомобіля, що вилетів у кювет та яким виявився ОСОБА_1 , при цьому водій був з ознаками сильного алкогольного сп`яніння.
Свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у письмових поясненнях зазначали, що водій автомобіля ЗАЗ 1102( Таврії), державний номерний знак НОМЕР_1 ,  створив аварійну ситуацію на дорозі, де їхні транспортні засоби мало не постраждали, при цьому в обох автомобілях перебували  малолітні діти. 
Свідки зупинились, підійшли до водія та виявили, що останній має ознаки сильного алкогольного сп`яніння, при цьому вийшовши з автомобіля намагався втекти до лісу. Свідки затримали водія та викликали працівників поліції.
По прибуттю поліцейських ОСОБА_1 відмовлявся надавати посвідчення водія та документи на автомобіль, а також не хотів називати своє прізвище, ім`я, по батькові, вів себе нахабно та зухвало.
На пропозицію поліцейських пройти освідування на стан алкогольного сп`яніння погодився лише за умови, якщо таке освідування пройдуть і свідки які його затримали. Свідки пройшли освідування приладом Алкофор, отриманий результат обох водіїв стану алкогольного сп`яніння не показав. 
У той же час, ОСОБА_1 кілька разів продував прилад, оскільки не міг вдихнути у прилад необхідну кількість повітря, в результаті огляду був отриманий результат 2, 54%, з яким водій не погодився. На таку незгоду поліцейські виписали  водію направлення до закладу охорони здоров`я, для того щоб він пройшов повторний огляд на виявлення стану сп`яніння в закладі охорони здоров`я (а.с. 7,8), але ОСОБА_1 від отримання направлення, як і від отримання копії протоколу, відмовився.
У разі, коли ОСОБА_1 був не згодний з отриманим результатом, а поліцейські не дотримались вимог Інструкції, як на це вказує захисник, то водій міг проїхати до закладу охорони здоров`я та самостійно пройти огляд в установленому законом порядку. Такий огляд ОСОБА_1 не пройшов та результати повторного освідування суду не надав.
Крім того, ОСОБА_1 нецензурно висловлювався в бік свідків та погрожував їм, нагадуючи, що вони мають хвилюватися за своїх дітей.
В присутності двох свідків ОСОБА_1 відмовився від підпису в протоколі про адміністративне правопорушення, що підтверджено письмовими поясненнями свідків, доданими до матеріалів справи (а. с.5, 6).
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції в тій частині, що не зазначення пункту Правил дорожнього руху, який порушив ОСОБА_1 , у протоколі про адміністративне правопорушення, з огляду на те, що у ньому викладено суть вчиненого правопорушення, не є підставою для закриття провадження у справі, як на це вказує захисник.
Частиною першою статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність осіб як  за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння так і за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння. При цьому, диспозиція вказаної частини статті не містить жодних посилань на той чи інший пункт Правил дорожнього руху.
Той факт, що суд у мотивувальній частині постанови послався на пункт 2.5 Правил дорожнього руху є суто технічною помилкою, з урахуванням того, що суть вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення викладена вірно та відповідає встановленим у судовому засіданні обставинам. Така помилка суду не тягне за собою безумовного скасування судового рішення, при тому, що всі встановлені судом обставини були предметом перевірки в апеляційній інстанції, а тим більше не може бути визнана обставиною для звільнення особи від адміністративної відповідальності.
Бланкетна диспозиція статті КУпАП називає правопорушення, а ознаки його складу  можуть бути визначені  тільки шляхом звернення  до законів або інших  нормативних актів. Диспозиція частини 1 ст. 130 КУпАП визначає усі ознаки складів правопорушень: керування транспортними засобами особами в стані сп`яніння, передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані сп`яніння, а також за відмову особи, яка керує транспортним засобом , від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.
Пункт 2.5 Правил дорожнього руху зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан сп`яніння. Пункт 2.9 «а» Правил дорожнього руху забороняє водію керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та п. 2.9»г» передавати керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані сп`яніння.
Законом -КУпАП заборонені ті самі дії, що й Правилами дорожнього руху, а тому відсутність в протоколі про адміністративне правопорушення посилання на пункт Правил дорожнього руху та помилкове посилання суду на інший пункт Правил, на відміну від усталеної практики, не порушує права на захист   та не виправдовує стану і поведінки водія ОСОБА_1 . 
Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена поза розумним сумнівом.

Відповідно до ч.1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, який діяв під час і за місцем вчинення правопорушення.
01 липня 2020 року  набрав чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень»,  яким виключено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння і за відповідні дії передбачена кримінальна відповідальність.
Підстава для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, на яку вказує апелянт, передбачена пунктом 6 статті 247 КУпАП, як скасування акту, який встановлював адміністративну відповідальність, у даному випадку відсутня.
В силу ч. 2 ст. 8 КУпАП, закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.
Не можна засудити особу за злочин, який на час вчинення визнавався як правопорушення.
Згідно положень, які містяться у частині другій статті 4 КК України, відповідно до яких кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом, що діяв на час вчинення цього діяння. Зазначенні положення кореспондуються з положеннями частини другої статті 58 Конституції України, згідно з якою ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
Таким чином, у даному випадку має місце ультраактивна (переживаюча) дія Закону, коли приписи нормативно-правового акту, який діяв раніше, поширюються на нереалізовані або не припинені на момент втрати ним чинності правовідносини, оскільки дія акту, який вводиться замість діючого раніше, поширюється лише на нові правовідносини, що виникнуть після набрання ним чинності.
Виходячи із цих положень до осіб, які до 01 липня 2020 року вчинили керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або інші дії, виключені зі статті 130 КУпАП, має бути застосований закон, що діяв під час і за місцем вчинення правопорушення.
Більш того, 03 липня 2020 року положення Закону України № 2617-VIІІ від 22.11.2018 та Закону України № 321-ІХ від 03.12.2019 були декриміналізовані Законом № 720-IX від 17 червня 2020 року з одночасним повторним запровадженням адміністративної відповідальності за їх вчинення.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст.  245, 280, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення суд, - 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника  ОСОБА_1 адвоката Леонова  О. Є. залишити без задоволення, а постанову Куликівського районного суду Чернігівської області від 19 серпня  2020 року щодо ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130  КУпАП, без змін.     

Постанова є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.  

Суддя	В. М. Антипець