21.07.20
22-ц/812/1222/20 
Суддя першої інстанції Кокорєв В.В.
Провадження № 22-ц/812/1222/20 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.

П О С Т А Н О В А 
Іменем України

21 липня 2020 року м. Миколаїв Справа № 489/69/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого Царюк Л.М.,
суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,
із секретарем судового засідання – Андрієнко Л.Д.,
без участі сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 травня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Кокорєва В.В., в залі судового засідання в м. Миколаїв, повний текст якого складений 20 травня 2020 року, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, 

В С Т А Н О В И В:

02 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просив стягнути з останнього на його користь заборгованість за борговою розпискою з сумою позики у розмірі 11 373 грн., що еквівалентно 269 312 грн. 64 коп. та судові витрати, посилаючись на те, що 23 вересня 2019 року ОСОБА_3 згідно боргової розписки від 23 вересня 2019 року отримав від нього в борг грошові кошти в розмірі 11 373 доларів США зі строком повернення - до 31 грудня 2019 року, які до теперішнього часу не повернув.
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 травня 2020 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 269 312 грн., 2 693 грн. 13 коп. судового збору та витрати на правничу допомогу в сумі 5 000 грн. 
Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив із того, що відповідно до оригіналу власноручно складеної відповідачем розписки від 23 вересня 2019 року позивач надав відповідачу безвідсоткову позику у розмірі 11 373 доларів США, в якій зазначено, що останній гроші отримав. Розпискою передбачено повернення суми позики не пізніше 31 грудня 2019 року, проте ці зобов`язання відповідачем не виконано.
Не погодившись з рішенням, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , оскаржив його шляхом подання апеляційної скарги, де посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просив змінити оскаржуване судове рішення збільшивши суму позики, що підлягає стягненню до 301 611 грн. 96 коп. В іншій частині рішення залишити без змін. 
Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що оскільки у розписці від 23 вересня 2019 року вказано строк виконання зобов`язання та розмір боргу в іноземній валюті, а саме - долар США, а відповідний еквівалент в гривнях, що підлягає виплаті, сторони взагалі не визначили, то при вирішенні відповідного питання необхідно виходити з офіційного курсу НБУ на день ухвалення судового рішення.
Так, станом на 20 травня 2020 року офіційний курс гривні до долару США, який отриманий з офіційного сайту Національного банку України в мережі Інтернет становив 26,52 грн. за 1 долар США, відтак сума, яка підлягала стягненню була 301 611 грн. 96 коп. 
Відповідач правом надати відзив на апеляційну скаргу не скористався.
В судове засідання апеляційного суду учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, не з`явились та про причини неявки суд не повідомили, у зв`язку з чим відповідно до ст. 372 ЦПК України справа розглянута без участі сторін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги в частині рішення, яка переглядається, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга в цій частині не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосується фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначене рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам не в повній мірі.
Судом встановлено, що 23 вересня 2019 року відповідно до оригіналу власноручно складеної відповідачем розписки від 23 вересня 2019 року, позивач надав відповідачу безвідсоткову позику у розмірі 11 373 доларів США. У розписці зазначено, що грошові кошти у розмірі одинадцяти тисяч трьохсот сімдесяти трьох доларів США отримані позичальником за адресою: АДРЕСА_1 , 23 вересня 2019 року, які останній зобов`язується повернути в такій же самій сумі або еквіваленті в гривнях України по курсу НБУ на момент повернення грошових коштів до 31 грудня 2019 року.
До визначеної сторонами дати боргові зобов`язання відповідачу щодо повернення боргу не виконані.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред`явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.
Так, з аналізу ст.ст. 510, 545, 1046, 1047 ЦК України вбачається, що розписка є борговим документом та може бути надана позикодавцем для підтвердження перед ним невиконаного зобов`язання за договором позики.
Позичальник, як передбачено ст. 1049 ЦК України, зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
З урахуванням вищезазначених вимог закону суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що відповідач не виконав свої зобов`язання за договором позики, тому з нього підлягає стягненню сума боргу.
Судове рішення в цій частині сторонами не оскаржується.
Проте заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що суд невірно обрахував еквівалент національної валюти до іноземної валюти, яка була надана в борг, оскільки якщо заборгованість за грошовим зобов`язанням стягується в судовому порядку, сума боргу визначається за курсом на день прийняття судового рішення. Умови договору позики передбачають повернення боргу як в доларах США так і в гривневому еквіваленті. Позивач, скориставшись своїм правом просив стягнути борг в гривневому еквіваленті, зазначивши в позовній заяві відповідний еквівалент в гривнях на час звернення до суду.
Між тим в подальшому в своїх письмових поясненнях представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просив при вирішенні питання щодо розміру боргу, отриманого в іноземній валюті та який повертається в гривневому еквіваленті виходити з офіційного курсу НБУ на день ухвалення судового рішення, однак суд першої інстанції такі уточнення не врахував та помилково визначив борг в національній валюті в еквіваленті до курсу долара США на час звернення позивача до суду. 
З урахуванням викладеного відповідно до п. 4 ч. 1 т. 376 ЦПК України рішення суду підлягає зміні в частині розміру суми боргу, що підлягає стягненню, з 269 312 грн. до 301 611 грн. 96 коп. 
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, відповідно змінює розподіл судовий витрат.
Оскільки ОСОБА_1 в апеляційній скарзі оскаржував рішення суду першої інстанції тільки в частині зменшення суми боргу на 32 299.96 грн., то саме з розміру цієї суми підлягає сплаті й судовий збір, а саме 1 261.20 грн. Отже з урахуванням задоволення апеляційної скарги, з  ОСОБА_3  на користь  ОСОБА_1  підлягає стягненню 1 261.20 грн. витрати за сплату судового збору. Надлишок суми, сплаченої  за подачу апеляційної скарги підлягає поверненню в іншому порядку визначеному цивільно-процесуальним законом.         
Керуючись ст. ст. 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, 

П О С Т А Н О В И В:
       
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , задовольнити. 
Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 травня 2020 року змінити в частині розміру суми боргу, що підлягає стягненню, збільшивши цю суму з 269 312 грн. до 301 611 (триста одна тисяча шістсот одинадцять) грн. 96 коп. 
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1 261 грн. 20 коп. судовий збір за подання апеляційної скарги.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк 

Судді Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 22 липня 2020 року.